Ezt a könyvet a nagyvilágban szétszóródott magyarok figyelmébe ajánlom, hogy ők is megismerhessék összefoglalóan az ezotéria legújabb eredményeit, illetve kiegészíthessék ezirányú ismereteiket.
Anyagi helyzetem sajnos nem teszi lehetővé, hogy ez a mű könyv alakban is megjelenjen. Miután itthon nem találtam támogatókat a nyomdaköltség fedezésére, ez úton fordulok a világ magyarjaihoz, hogy aki szívügyének tekinti ezeknek az ismereteknek széles nyilvánosság elé tárását, adományával segítse elő az ehhez szükséges összeg előteremtését. Pénzküldeményeiket a következő számlaszámra befizetve juttathatják el hozzám: HU45 1090 0028 0000 0014 3499 0019 SWIFT code: BACXHUHB. HVB Bank Hungary Rt. Közreműködésüket előre is köszönöm.
Annak érdekében, hogy a nem magyar anyanyelvűek is hozzájuthassanak ezekhez az információkhoz, ezúton keresek olyan ismert külföldi kiadókat, akik szakszerűen lefordítva vállalják könyvem megjelentetését a világ különböző országaiban. Ajánlataikat az alábbi címre kérem továbbítani. E-mail: KUNakos@VIPmail.hu  

A hátsó borító szövege:

* Természetgyógyászat, * Elektrostimuláció, * Egészséges táplálkozás, * Aforizmák, közmondások, * Az idő fogalma, * Éterelmélet, * Szubatomi energia, * Magnetopresszúra, * Karmaelmélet, 
* Parajelenségek magyarázata, * Ezoterikus találmányok, * Ufológia, * Jövőnk alakulása, 
* Apokalipszis

Megjegyzés:

A gyors kiprintelhetőség elősegítésére ez a mű A/4-es formátumra tördelve került fel az Internetre. Annak érdekében, hogy minden karakter az eredeti formájában jelenjen meg, a Szövegszerkesztési ismeretek című könyvemnél található betűtáblákat másoljuk be a Windows operációs rendszer Fonts mappájába. Kinyomtatás előtt a Normál nézetet állítsuk át Oldalkép, illetve Nyomtatási elrendezés nézetre, és ellenőrizzük a sorok hézagmentességét. Ha a megnyitáshoz használt programból hiányzik a magyar elválasztó szótár, a tördelés nem tud érvényesülni. Ez esetben a szövegállományt újra kell tördelni. (Töltsük fel a hézagos sorokat, a lap aljára tolódott címsorokat pedig küldjük át a következő oldalra. Kevesebb gondunk lesz az elválasztással, ha a Kellékek mappából betöltjük az Mshy_hu.usr elválasztó kivételszótárt a Sablonok mappánkba.) Az Office 97, az Office XP szövegszerkesztő és a PageMaker 6.0 illetve 6.5 kiadványszerkesztő programok kezdők számára is érthető formában leírt szabályaival, valamint a házilagos könyvgyártással foglalkozó művem szintén az alábbi webhelyen található: http://kek.tar.hu 

Jelmagyarázat:

Azok számára, akik már ismerik a műveimet, és nem kívánják az egész anyagot újra elolvasni, az előző és a jelenlegi változat közötti különbséget különböző színű kiemelések mutatják. (A sárga színezés az utólagos betoldásokat, javításokat jelöli; míg a kék színű szövegrészek a többi könyvemből, illetve a jelenlegi könyv más fejezeteiből lettek átemelve.) Aki nem ismeri, és olvasás közben zavarja a színezés, jelölje ki az egész anyagot, és a Formázó eszköztár Kiemelés gombjára kattintva, a Nincs utasítás aktiválásával eltüntetheti az összeset. 

KUN ÁKOS

EZOTERIKUS KÖRKÉP

4.
bővített kiadás

                          Mottó: “A csodák ott kezdődnek,
                                      ahol az emberi érzékek falat állítanak
                                      a természeti jelenségek megértése elé.”
                                                                                                            Ursula Spielmann

TARTALOM
ELŐSZÓ	3
I. fejezet	18
KEZELÉSI TANÁCSADÓ AZ ELEKTROSTIMULÁCIÓS
KÉSZÜLÉKEKHEZ; AKUPUNKTÚRÁS ELJÁRÁSOK	18
Általános ismertetés	18
(Az elektrostimulációs készülék általános ismertetése. Az akupresszúrás kezelés szabályai. Mágneses karperec. Mágneses korong. Réz karkötő reumagyógyításra)
Elővigyázatossági szabályok	19
Előtanulmányok	20
(Akupunktúrás szakkönyvek. Akupunktúrás bábu)
A kezelés előkészítése	20
(Nyelvdiagnosztika. Orvosi leletek fontossága. Az akupunktúra korlátai. A kezelés dokumentálása)
A kezelés végrehajtása	21
(A meridiánok energiaszintjének megállapítása. Auralátás. Harmadik szem. Ajánlott kezelési pontok)
A készülék használata	23
(Készüléktípusok. Üzemeltetési előírások. Pontkeresés. Kezelési szabályok)
Különleges pontok	24
(Az akupunktúrás pontok száma. Elülső vész pontok. Háti shu pontok. Fő- és segédmeridiánok)
Magasabb rendű módszerek	25
(Dél-éjfél szabály. Szerv-óra szabály. Férj-feleség szabály)
Kisegítő eljárások	26
(Az energiapályák masszírozása. Árammal történő ponkeresés. A pontok festékkel való jelölése)
Járulékos hatások	26
(Módosított kábelhasználat)
Fülakupunktúra	27
(Kezelés tűvel. Kezelés növényi maggal. Orálakupunktúra. Dohányzásról való leszoktatás. Testsúlycsökkentés. Kezelési tilalmak)
Az akupunktúra egyéb módjai	28
(Lézerakupunktúra. Szonoakupunktúra. Moxaterápia. Köpölyözés. Gyertyázás)
Kiegészítés	30
(Biostimulátorok. Placebo akupunktúrás tű. A növények oldják a feszültséget, és mérséklik a megbetegedéseket. Az alvászavar korunk pestise. Genetikailag módosított takarmány és csontliszt kimutatása.)
MELLÉKLET	34
(Meridiánok energiamaximuma. Férj-feleség kapcsolat. Szerv-óra szerinti ellentétes meridiánok. Irányító és különleges pontok)
II. fejezet	37
KEZELÉSI TANÁCSADÓ AZ ELEKTROSTIMULÁCIÓS
KÉSZÜLÉKEKHEZ; TERMÉSZETES TÁPLÁLKOZÁS	37
Újabb meridiánvizsgáló módszerek	37
(ALNICO-mágnesrúd. Szubjektív meridiánfigyelés)
Kiegészítő kezelési szabályok	38
(Társmeridiánok feltöltése. Fülöp-szigeteki healerek. Mexikói pszí-sebész. Műtét az aurán. Különleges pontok. Kezelési javaslatok és ellenjavaslatok. Kezelési időtartam. Láncreakció a gyógyulásban)
Tápenergia-ellátás	43
(Elemtöltés. Elemvásárlás. Hálózati táplálás. Védekezés a gerjedés ellen)
Karbantartás	44
Talpreflexológia	44
(Reflexzónák a talpon-, fülön-, kézen-, nyelven. Mudrák. Íridológia. Arcdiagnosztika. Körömdiagnosztika. Skalpdiagnosztika. Kiropraktika. Talpreflexológiai papucsok. PIOKAL-gyógybetét)
Kiegészítés	49
(Az egészséges táplálkozás szabályai. A húsevés ártalmai. Akceleráció. Kergemarhakór. Sertés- és baromfipestis. Escherichia coli fertőzés. Dioxinnal mérgezett belga szárnyasok. Száj- és körömfájás. Turbódisznók. A csontritkulás okai. A vegetarizmus előnyei. Kóserhús. Fokozatok a vegetárius táplálkozásban. A növényolaj-fogyasztás előnyei. Cikóriakávé. A cukor- és kakaófogyasztás veszélyei. Fogyókúrás módszerek. Léböjtkúra. Beöntés. Gyümölcskúra. Tornagyakorlatok. Jógagyakorlatok. Olajkúra. Élesztőkúra. Zöldárpa. A szója összetétele. Húspótló tönkölyliszt. A tejfogyasztás szabályai. A tejtermékek szervezetre gyakorolt hatása. Főzés szobahőmérsékleten. Melegfagyasztás. Fagyasztva szárítás. Fogyókúra ésszerűen. Fogyókúra szelektív ételfogyasztással. Atkins-diéta. Fogyás bélférgekkel. Gracidin. METABOL. Jóllakottságot jelző PYY3-36 hormon. Fogyás fűszerekkel. Fogyasztó krómvegyületek. Karcsúsító CLA. Gumiballon a gyomorban. Illatdiéta. A “műtáplálékkal” nem lehet jóllakni. Válasszuk a kisvállalkozók termékeit. Nem mindegy, hogy mit iszunk. A foszforsav, a citromsav és a nátriumdiszulfid egészségkárosító hatása. Az ivóvizek osztályozása. A gyógyszerek mellékhatásai. Fitoterápia. Svédcseppek. A vegetarizmus járulékos előnyei. Goethe beleszeretett egy fruskába. A mosoly ereje)
III. fejezet	93
KEZELÉSI TANÁCSADÓ AZ ELEKTROSTIMULÁCIÓS
KÉSZÜLÉKEKHEZ; PSZICHOORIENTÁCIÓS GYÓGYÍTÁS	93
A felhasználási mód kiszélesítése	93
(A kezelő kábelek átalakítása)
Kiegészítő természetgyógyászati módszerek	94
(Böjtölés. A táplálék-feldolgozás fázisai. Svédcseppek. A fitoterápia működési mechanizmusa. Kaspirovszkij teleterápiája. Szubatomi energiával kezelt víz. Bach-féle virágterápia. Homeopátia. Allopátia. Kneipp-féle vízkúra. Mezítlábjárás. Hideg ülőfürdő. Iszappakolás. Zöldségpakolás. Olajos masszázs. Szaunafürdő)
Sámánmasszázs	105
(Deep tissue)
Pszichoorientációs gyógyítás	106
(Agykontroll. Hipnotizálhatóság. dr. Ian Gawler: A lélek csendje)
Előkészítő gyakorlatok	108
(Önszuggesztió. Példázatok Emil Couétól. Pszichikai "koporsószegek". Meditáció. Imádság. Templomépítési szabályok. A templomok agyfrekvencia-csökkentő és gyógyító hatása. Dávid-csillag. Angkor temploma. Káros földsugárzások. Észak-déli tájolás)
Alkalmazási aggályok	115
Hatásmechanizmus	116
(Az Agykontroll működési mechanizmusa. Ortopédiai korrekciók. Materializáció a Bibliában. Fülöp-szigeteki gyógyítók. Az Agykontroll korlátai. Fejlődési kényszer. A gyógyító képesség áruba bocsátása)
Elméleti alapok	118
(Az anyag átjárhatósága. Atomi méretek. Az univerzális evolúció nyomai a testünkön. DNS-lánc. A csakrák kapcsolata a színekkel és a zenei hangokkal. Energiaszállító gerinccsatornák.)
Aktív közreműködés	121
(Képzeletbeli lézergenerátor. Az energiaszabályozó központ képzeletbeli aktivizálása)
Silva-féle Speciális Gyógyító Módszer	121
(Statikus kézrátételes gyógyítás. Dinamikus kézrátételes gyógyítás)
Kiegészítés	122
(Asztaltáncoltatás. Telekinézis. Levitáció. Copertinói Szent József. A boszorkányüldözés áldozatai. Szent László. Tűztánc. Szalamandraemberek. Chi Kung. Kung Fu. Koncentrált gravitációs vonzás. A Vörös-tenger kettéválasztása. Az UFO-k maximális sebessége. Gázcsóvában repülő torpedó. A repülő csészealj elnevezés eredete. Az UFO-k energiakisugárzásának hatása a környezetre. Az ufonauták ruházata. Az idegenek félnek a vakutól. Teleportáció. Poltergeist. A testből kiáramló erős mágneses sugárzás káros hatásai. Tudathasadás. Gömbvillám. Egy óvoda műanyag berendezési tárgyainak elolvadása)
IV. fejezet	133
PSZICHOORIENTÁCIÓS GYÓGYÍTÁS;
AZ ÉLET TITKAI	133
Kiegészítő természetgyógyászati módszerek	133
(Belső vízkúra)
Önszuggesztió	133
(A hit-vágy-elvárás hármassága. Az érzelemmel átszőtt mondatok, események könnyebben rögzülnek az abszolút világban. Három Ujj technika. A fájdalom tárgyasítása. Pohár Víz technika. Scientific Remote Viewing)
Bétaprogramozás váratlan szituációkban	138
(Bajban való viselkedés. Vizualizálás. Passzív meditáció. Dinamikus meditáció. Villanykapcsoló hasonlat)
Segítő módszerek	140
(Iránytű-hasonlat. Óraátállítás képzettársítással)
Az alfába jutás további módszerei	141
(Légzésszabályozás. Hatha jóga. A kundalini felébresztése. Telepatikus kommunikáció a Szentlélek által. Padovai Szent Antal. Sugárzó gyerek Franciaországban. Zsigeri idegközpont. Prána-elmélet. Chi Kung. Tai Chi. Falun Dafa. Shiatsu. “Do-in” önmasszázs. Thai masszázs. A Thai masszázs javítja a baleseti statisztikát. Ajurvéda-masszázs. Táncoló dervisek. Hipnorelaxáció. Biofeedback)
Világunk kozmikus törvényei	146
(Földi életünk értelme. A Jó és a Rossz párharca. Az ellenerő mértéke és az Euler-féle szám. Alulteljesítés. Az ellentétes erők egymástól függnek, ezért nem képesek teljesen megsemmisíteni egymást. A túl korán jött siker következményei. Túlteljesítés. Környezetünk segítése. Szülői kényeztetés. Nevelési elvek. A hit fontossága életünkben. A hit csodatevő ereje. Karma)
Az élet mozgatórugói	152
(Az életet fenntartó belső és külső mechanizmusok. Auránk és agyunk érzékenysége a kívülről jövő energiahullámokra. A tudatalatti kollektív befolyásolása sugallatokkal. Az égitestek hatása az élővilágra. Asztrológia. A lélek mérete és eredete. Az állatok, a növények és az élettelen tárgyak tudata. A külső erők és a szabad akarat befolyásának százalékos aránya. Isten szerepe az univerzumban. Érzékcsalódás kozmikus sugarak hatására. A véletlen szerepe. Szabad akarat. Fejlődési lehetőségek a Földön és a mennyországban. A fizikai és az asztráltestben történő fejlődés előnyei. Szimulációs program a mennyországban. Fejlődési spirál. Túlvilági figyelmeztetések. Anekdoták az intelligens irányítás bizonyítékaként. A be nem avatkozás kozmikus törvénye. Önálló, független lénnyé kell válnunk. A kozmikus emberré válás akadályai)
Az élet célja	162
(Boldogságkeresés. Igaz érték. Álérték)
Kiegészítés	163
(Telepátia. Pszichometria. Az energianyomok fixálódása. Prekogníció. Déjà vu érzés. A szimulált jövő csak tendencia. A szubatomi energiarészecskék áramlási sebessége. A növények kommunikációja. Az élet határköve. Az állatok tájékozódása a környezetből kisugárzódó aurogram alapján. Ősrégi ívó- és költőhelyekre való visszatérés. Kiválóan navigáló languszták. Az állatok “tisztánlátása”. Telepatikus kapcsolat állatokkal. Kutyák. macskák hazatalálása. Lord Carnarvon halálának kísérőjelenségei. Telepatikus kommunikáció egy papagájjal. Éteri segélykiáltás. Angliai kékcinkék. Japán majmok. A Magasabb Intelligenciával kommunikáló farkas. Számoló lovak. Jósoló ló. Az állatok vészérzékelése. Állatok által jelzett földrengés egy kínai városban. Az élővilág szerves egysége. Belső sugárzás. Marilyn Monroe köszöntője. Hetedik érzék. Beszéd a szemen keresztül. Földből kiáramló energiasugárzások. Varázsvessző. Mágneses érzékenységvizsgálatok. Ley-vonalak. Gyógyhatású kőoszlopok. Kunhalmok, kurgánok. Monoszlói hegyeskő. Bükkszentkereszti gyógyító kövek. Hartmann-háló. Curry-háló. Árnyékoló betétek. Georg Otto: Földsugárzás és egészség, valamint Elektroszmog. dr. Aschof-féle vérteszt. “Lengőgyűrű”. Sugárszétszórás gombokkal. Sugárelhajlítás krómnikkel-lappal. Sugárzásvédő ék. Egyéni védelem vadgesztenyével és “mágikus gyűrűkkel”, valamint reikizéssel. Pszichés állapotunk hatása a földsugárzásokra. A földsugárzások egészségügyi kihatásai. Az állatok és a gyógynövények kapcsolata. Különböző állatok reakciói a szubatomi energiasugárzásokra. Villámsújtotta őrnagy. Ray Cleveland Sullivan az élő villámhárító. Növények reakciói az energiasugárzásokra. Biokertészet. A grazi Biorezonanciás és Bioenergetikai Intézet kutatási eredményei. Formahullámok. A vízérsugárzás magyarázata. A Hold és a Nap gravitációs sugárzásának hatása a növényekre. Bőrlátás. A Hold állása az emberi tevékenységre is kihat. Bőrszaglás. Földrengésfény. Élőlények és élettelen tárgyak egymásra gyakorolt sugárzása. Nyomozó kutyák. Az okkultizmus átértékelése)
V. fejezet	186
AZ ÉLET MOZGATÓRUGÓI; JÖVŐKÉP	186
Kiegészítő természetgyógyászati módszerek	186
(Aromaterápia. A borsmenta szagolgatása növeli a koncentrálóképességet)
Pszichoorientációs gyógyítás	187
A hatékonyság növelése	187
(Vágyaink helyes irányítása. Az agyfrekvencia tartományai. A fakírok cselekedetei théta szinten. Fehér és fekete mágia. Rontáselhárítás hipnózissal)
Világunk kozmikus törvényei	189
(Egyszer fenn, egyszer lenn. Személyi kultusz. Az erő átáramlása az üldözőtől az üldözötthöz. Az áldozatból hős lesz. A társadalom tudati befolyásolása energiahullámokkal. Kimagasló egyéniségek, kiváló művek a különböző korokban, és a nehéz időkben. Isten csak a túl meleg és a túl hideg dolgokat kedveli. Magyarország ideális táptalaja az alkotásnak. A kollektív tudat fejlődésének hullámzása. A siker előfeltétele a határozott kiállás. Az állhatatosság a siker záloga. A makacsságból eredő kitartás bukáshoz vezet. A kiválasztottság hátrányai. A sikertől félresiklik az életünk. A holocaust Isten büntetése. Koronként különböző arckarakterek. A rokon lelkek külsőleg is hasonlítanak egymásra)
Az élet mozgatórugói	196
(Dualitás törvénye. Az egyensúly megbomlása a testben. Rák elleni gyógymódok: Ajurvéda, Antibakterializálás kolloid ezüsttel. Perkután galvánterápia, intenzív mágneses besugárzás, böjtölés. Multirezisztencia. A mikrobák globális elpusztítása. Szubatomi “germicidlámpa” az UFO-kon. Levitáció. Ősrobbanás. Az univerzum kifejlődése és összeomlása. A szingularitás mérete. A világegyetem periodikus újrateremtésének kezdete és vége. Brahma isten élettartama)
Fejlődésünk buktatói	203
(Statisztika az UFO-berepülésekről. Titkolódzás a kormányok részéről. Földön kívüli kapcsolatokat tiltó törvény. Égből hullott állatok, növények és ásványok. Gabonakörök. Jégkörök. Hókörök. Orson Welles rádiójátéka. Project Blue Book. A titkolódzás politikai okai. Nyitottságuk folytán a fejlődő országok technológiai fölényre tehetnek szert. 12 milliárd dolláros toll helyett olcsó ceruza. A földönkívüliek bázisai. A közvetlen kapcsolatfelvétel hiánya. Az élet valószínűsége az univerzumban. Bolygóközi hibridizáció. Kozmikus rezervátum. Az élet csíráinak terjesztése az univerzumban. Fajtanemesítés. A dinoszauruszok kiirtása. A bolygóegyüttállások fizikai hatása. Világvége-jóslatok. Özönvíz. Programozott világ. Hiányzó láncszemek az evolúció folyamatában. Az intelligens fajok száma és osztályozása az univerzumban. UFO-elrablások. Elöregedett fajok génállományának felfrissítése)
Jövőnk alakulása	221
(A galaktikus embertípus kialakulása. Az országhatárok eltűnése. Az Agykontroll elterjedése. Az élettartam növekedése. Az erőművek és a villamos távvezetékek felszámolása. Newman-féle elektromotor. Sűrített levegővel hajtott gépkocsi. A távolsági út- és vasúthálózat megszűnése. Földi UFO-k. Alagútfúrás koncentrált szubatomi energiával. Klímabefolyásolás. A légkör temperálása. A kemikáliák megszűnése. A zöldségek-gyümölcsök ízének visszatérése. A mezőgazdasági és ipari termékek árcsökkenése. Pí-víz. Szubatomi energiarészecskékkel táplálkozó növények. Elektronvíz. A biokertészet reneszánsza. Vetőmagvak kezelése energiasugárzással. A versenysport és a tömegsport megszűnése. A turizmus megszűnése. Időjárás-szabályozás. Dematerializációs hulladékmegsemmisítés. A halottak tetemének feloszlatása. Tartósítás szubatomi energiával. Az éhínség megszűnése. Vetésforgó alkalmazása. A gyomoktól való végleges megszabadulás lehetősége. Szubatomi energiakés. Állatcsonkítások. Vad- és rovarriasztó generátorok. Otthonunk kártevő-mentesítése. Falak kiszárítása szubatomi energiasugárzással. Fémek meglágyítása szobahőmérsékleten. Súrlódásmentesítés szubatomi energiával. Vas rozsdátlanítása szubatomi energiabesugárzással. Hőmentes fényforrás. Világító falak. Szerszámok zajtalanítása. A közlekedés zajtalanítása. Levitációs építkezés. Lerövidített fárasztóvizsgálat. Számítógép-kezelés telepatikus úton. A szubatomi energiarészecske mint digitális alapegység. Quipu. Agyhullámerősítő készülék. Telepatikus írásértelmező. Magnetokardiográf. Bioenergia-érzékelő monokli. Testfelnyitás szubatomi manipulátorokkal. Fájdalommentes szülés. Génsebészet. Kimérák. Klónozás. Apa a spermabankból. A génmanipulált élelmiszerek veszélyei. Szupergyomok kialakulása. Frankenstein élelmiszerek. A műanyagipar fejlődési iránya. Lebomló műanyag fólia. Partnerválasztás ezoterikus módszerekkel. A bűnözés és a szerencsejátékok felszámolása. Kaszinórobbantás lézerszkennerrel. A készpénz- és csekkforgalom megszűnése. Rejtett hibák felderítése energiadetektorral. Sugárfegyverek. Katonai titkok feltárása. A háborúk megszűnése. Túlvilági tanácsadók igénybevétele a legfőbb vezetők és munkavállalók kiválasztásánál. A munkavállalást nem befolyásolja az egzisztenciális kényszer. A vallás átalakulása. Atlantisz rejtélyének megoldódása. A minőség forradalma az élet minden területén. A növénynemesítés követendő útja. Kína példamutatása a jövőnket meghatározó szakemberek megbecsülése terén. A fejlődő országok leszakadása. A gazdaság lepusztulása. A megélhetési bűnözés fokozódása. Egyéni megtorlási akciók. A húsállattartás visszafejlődése. Az élvezeti cikkek- és a cukorgyártás csökkenése. A hadiipar leépítése. A szén- és uránbányászat megszűnése. A szolgáltató ipar beszűkülése. Kulturális kihatások. A filmkészítés kiegészül a gondolatok közvetítésével. Telepatikus fordítógépek. A belső értékek előtérbe helyeződése. A divat egyszerűsödése. A fejlett országok előremenekülése. Az oktatás szerepének felértékelődése. Fokozódik a kereslet az egészséges táplálék iránt. A bürokrácia megszűnése. Természetgondozás. A munka a jövőben kiváltság lesz)
Kiegészítés	255
(Jógamutatványok. Pszichokinézis. Extraszensz-személyek. Testrészek vérmentes átszúrása. Az emberi test lebegtetése. UFO-elrablások gépkocsival együtt. “Agyleszívás”. Kataleptikus testmerevedés. Bénítás sugárfegyverrel. Villanylámpa-felvillanás érintésre. Chi Kung. Tumo-mesterek. Foglyul ejtő padló. Láthatatlanná tétel. Elektromos-szag. Földhöz szegezés sugárfegyverrel. Energialift. Járművek lebénítása. ÓZ-tényező. Különböző típusú találkozások. David Copperfield. Yi Ching. Jóslás kártyából, -kávézaccból, - kristálygömbből. Ólomöntés. Sarlatánok praktikái. Számmisztika. A Védák-könyvének misztikus számai. Félelem a 13-as és a 666-os számoktól. Shakunta Devi. Autista ikerpár. Reuben Field érzi a pontos időt. Lélekkilépés a testből. Többszemélyűség. Megszállottság. Ördögűzés. Védekezés a Sátán ellen. “Men in Black”. Tragédiával végződő sátánidézés. A Sátán múltja. Inkorporáció vagy channeling. Tantrikus éneklés. Lélekcsere. “Kiűzetés”. “Besétálás”. Szellemidézés. Szellemjárás. Átmenetileg testet öltő túlvilági szellemek. Halottidézés. Bilokáció. Doppelgänger. Túlvilágról érkező szellemi alkotások. Kiemelkedő személyek halálának rejtélyes kísérőjelenségei. Piramis effektus. Caballos környékének anomáliái. Mini piramisok. Nemere István munkássága. A csodák átértékelése)
VI. fejezet	272
VILÁGUNK KOZMIKUS TÖRVÉNYEI; 
MAGNETOPRESSZÚRA	272
Periférikus alkalmazási területek	272
(Kapcsolatfelvétel mások elméjével alfa tartományban. Képzeletbeli Képernyő technika. Megoldáscentrikus programozás. Az önszuggesztió buktatói. A pozitív gondolkodás erőltetése nem válik javunkra. Alexander-módszer)
A pszichoorientációs gyógyítás távlatai	274
(Közvetlen csatorna a bal és a jobb agyfélteke között. Monroe-módszer. Focus 21 eljárás)
A théta és delta tartományok aktiválása	275
(Mély alvás. Sámántánc. A szamádhi elérése. Mély álomban a lélek elhagyja a testet)
A pszichoorientáció kiterjesztése	277
(Javítások a háztartásban HÉK technikával. Uri Geller. Bolygónk elhagyása)
Világunk kozmikus törvényei	278
(A hatalom átruházása. A hatalommal való visszaélés. Elszalasztott történelmi lehetőségek. Kígyózó remény effektus. Túlhaladott társadalmi rendszerek. Az arisztokrácia felszámolása. Kivándorlás Amerikába. “Agyrablás”. A világot az emberi önzés vitte előre. A kommunizmus lényege, és bukásának okai. Marx sakktudása. A birtoklási forma nem meghatározó. Adópolitika. Árpolitika. Az emberi ösztön kihasználása. A nyomor, az egészséges táplálkozás és a karma sajátos kapcsolata)
Az élet mozgatórugói	290
(Kohézió. Sebhelymentes operációk. Varratmentes összeforradás. Shirley MacLaine: Benső útjaimon. Koponyalékelés szubatomi energianyalábbal. Mágneslapkás varratképzés. Fájdalom- és vérmentes foghúzás. Fognövesztés. Magnetopresszúra. Szupermágnesek. Mágnestárcsák. Kettős vakteszt mágnesrúddal. Az idő értelmezése. Időtágulások. A csillagközi utazás megvalósíthatósága. Biológiai óra. Turner-szindróma. Elena 16 éve nem öregszik. A lányával egykorú anya. A kreatív munka megállítja az időt. Matuzsálemi kort megért bibliai személyek. A bennünket segítő földönkívüliek és túlvilági lények hierarchikus rendszere. Az istenek rejtőzködő magatartása. Énok és Ezékiel próféták űrutazása. A Mindenható szerepe. A teremtéstörténet tarthatatlansága)
Vissza a Bibliához	307
(Bibliamagyarázatok. A karma és a reinkarnáció nyomai a Bibliában. Konstantinápolyi zsinat. Bibliahamisítások. A Biblia megreformálása, a modern kor viszonyaihoz igazítása. Megreformálás nélkül a Biblia relikviává fog válni. A megbocsátás módja. Az önzetlen szeretet példája. Az igazi tanító nem tanít, hanem nevel. Bibliai idézetek és ősi szimbólumok profanizálása. Pentagramma. Szvasztika. Jézus antihumánus kijelentései. A fejlődés elsődlegessége. Az első emberpár bukása törvényszerű volt. A sors által felkínált nagy lehetőség. A jótékonykodást nem lehet abbahagyni. A magasabb szférákból érkezett közvetítők az égiek védelme alatt állnak. A szponzoráláshoz türelemre, bölcsességre és kozmopolita szemléletre van szükség. Aki nem válik meg önként a feleslegétől, attól a túlvilági erők veszik el. Az ateisták megfricskázása. Salamoni bölcsességek)
Kiegészítés	320
(Ingahasználat. A házak “gonosz emlékének” elűzése Kínában. Teleradiesztézia. Anyagkiválasztás a “tanú” módszerével. A kapott tanácsok megbízhatósága. Naposcsibék nemének megállapítása. Körbler-féle bioindikátor. Félresikerült teleportáció a galíciai erdőben. A philadelphiai kísérlet. Spontán égés. Torinói lepel. Jézus halálának és feltámadásának körülményei. A guadalupe-i Mária-kép. Rejtélyes mikroorganizmusok Bikunlából. Bermuda-háromszög. Földönkívüliek által elrabolt repülőgépek és utasok. Hiper-űrsebesség. Időutazás. Egy földlakó bolygóközi utazása. Étertestek ütközése. Láthatatlanná válás. A Magasabb Intelligencia kihelyezett egységei. Szubatomi információrögzítés. Túlvilági lények munkamegosztása. Az univerzum felügyelete. Fénylények. Teljes megvilágosodás. Ítélkezés önmagunk felett. A nyomorék test haszna. Szándékos önsorsrontás. Csoportkarma. Regresszív- és progresszív hipnózis. A lélek eltávozásának műszeres bizonyítékai. A lélek “súlya”. Visszatérés a klinikai halálból. Mennyország-pokol. Kóbor lelkek. Túlvilági elszámoltatás. Élet a mennyországban. Éterfonal. Őrangyalok. Stigmák. Rózsa a mellkasból. Vallásos tárgyú alkotások könnyezése vagy vérzése. Romolhatatlanság. Időgép. Ézsaiás próféta elragadása. Űrbázisok a Naprendszerben. Einstein ikerparadoxonja. Hibernálás. Utazás a valódi jövőbe. Rudolf Fentz időutazása. A múlt, a jelen és a jövő egymásba fonódása. A Teremtés felelőssége. Minden pillanatban változtatjuk a jövőnket. Az atomháború és a klímaösszeomlás veszélye. A világ atomfegyver-arzenálja. Szivárvány az égen. Egy új korszak határán állunk)
VII. fejezet	354
AZ EZOTÉRIA MŰSZAKI ALAPJAI; 
ÉTERELMÉLET	354
A módszer története	354
(Atlantiszi mágia. 7,8 Hz-es rezonáló üreg. Atlantisz lakóinak agyfrekvenciája. Agyfrekvenciánk felemelése. Az első ember képességei a Popol Vuh szerint. Bőrfodrok az ujjon. Valiant Thor a Vénuszról. Füstölők. Delphoi jósda. Hallucinogén szerek. Relaxációs nyelvtanulás. Mantrázás. Agyfrekvencia-csökkentő tornagyakorlat. A kuruzslók, javasasszonyok, sámánok és táltosok közötti különbség. A földönkívüliek kristálygömbje)
Rámájana; Mahábhárata	358
(Ráma tanításai. Krisna intelmei. Viselkedési kódex korunk eszményképei számára. Bhagavad-Gita. A túlvilágra kerülve megismerjük a poklot és a mennyországot is)
Emberi bölcsességek	362
(Aforizmák, közmondások. Földön kívüli és túlvilági eredetű bölcsességek)
Világunk kozmikus törvényei	381
(Kettős feltalálás. Eltitkolt találmányok. Elvetélt találmányok. Az innováció helyzete Magyarországon. A társadalom által kudarcra ítélt alkotó haszna az intenzív lelki fejlődés, és az alkotás öröme. A klíma hatása a lelki fejlődésre. Karma. Anekdota Assisi Szent Ferencről. Azonnali karmatörlesztés. Csoportkarma és társadalmi kihatásai. Baktay Ervin. Indiai regék és mondák. Lelkiismeret)
Az élet mozgatórugói	389
(A mikrovilág felépítése. Mikrogravitáció. Az atomszerkezet átalakítása szubatomi energiasugárzással. Modern alkímia. Anyagátalakítás. Műtárgyak tökéletes másolata replikátorral. Pénz-, ingatlan- és telekspekulációk megszűnése. Olcsó mesterséges gyémánt. Dematerializáció. Materializáció. Rematerializáció. Teleportáció)
Az ezotéria műszaki alapjai	392
(A mágneses gerjesztés demonstrálása. Tömegáthelyezés az anyagon belül. Gerjesztés nagyfeszültséggel. Önindukció. Az elektromágneses erővonalak kettős viselkedése. Szupravezető kerámiatest. A szubatomi energiarészecskék perdületi energiájának kihasználása. A “po” eredete a dogon mitológia szerint. Örökmozgó. Az ingyenenergia környezeti kihatásai. Az erőművek és a villamos távvezetékrendszer megszűnése. Utak fűtése. Keely-motor. Bóday-féle elektromotor. Repülő deszkák. Elektrosztatikus lebegtetés. Higanycirkulációs motor. Vimana. Berezin-féle tervrajzok. New York-i áramkimaradás. Szubatomi hírközlés. PWB-effektus. A SETI-program eredménytelenségének okai. Nagy hatásfokú elektromágnesek alkalmazási területe a gyógyászatban. Szubatomi tartósítószekrény. Konzerválás időgéppel. Az ipari hulladék dematerializálása. Sugárfegyver. Szubatomi tűzoltó “fecskendő”. Toroid tekercs. Moebius-alakzat. Klein-alakzat. Mágneses tripólus. Balesetvédelmi előírások. Részecskesugárzás. Antigravitációs generátor. Lenz-törvénye. Az áramfejlesztő generátor működési elve. A dinamó működési elve. Önmeghajtó antigravitációs erőgép. Magvak előcsíráztatása. Magnetizáltvíz-gyártás. A szubatomi energiarészecskék inkorporációja az építőanyagba. Bifiláris tekercs. Caduceus tekercs. Az ellenirányú mágneses gerjesztés egyéb kiviteli módjai. További balesetvédelmi előírások. Az irha, a gabonakorpák és a csillámpala szubatomi árnyékoló képességének vizsgálata. A taposóaknák hatástalanítása szubatomi energiasugárzással. Éterelmélet. Az éter közegellenállása. Relatív tömegnövekedés melegítéssel. Centripetális erő. Látszólagos súlytalanság. Az anyag súlytalanná tétele pszichokinézissel. Szupravezető kerámiatest lebegtetése. Az éter mozgásstabilizáló hatása. Az éter romboló hatása. Az univerzum tágulásának mértéke. Nagy Reccs. Az éter sebességstabilizáló hatása. Prehisztorikus bumeráng. Az impulzusmeghajtás hatásfokának nagyságrendnyi növelése. Az éter tulajdonságai, és elismerésének akadályai. A mikrovilág és a szubatomi energiarészecskék kölcsönhatása. Az esővíz és a folyóvíz éterkinyerő képessége. A rovarok repülése az éter közegellenállásán alapul. A fizikusok idegenkedése ettől a világtól. Az információrobbanás nem könnyíti a kutatást. Tudományos összegzőket kell szerkeszteni. Operátori hatás. A szubatomi energiarészecskék tudattal rendelkeznek)
Kiegészítés	427
(Földi UFO-k gyártása. Gömbvillám-becsapódási esetek. Szubatomi giroszkóp. Rejtélyes fémgömbök. Gyorsított evolúció. Titokzatos kőgolyók. UFO-alkatrész a Góbi sivatagból. Rejtélyes alkatrészek az Urál hegységből. Pneumatikus processzorok. Fényvezérelt processzorok. A tudati fejlődés előfeltétele minden más fejlődésnek)
UTÓIRAT	434
KÖNYVEIM ÁTFOGÓ ISMERTETÉSE	436

ELŐSZÓ

Ez a kiadvány tulajdonképpen egy cikksorozat, amely eredetileg az ELIXÍR magazinnak készült. Ők azonban a terjedelme miatt nem vállalkoztak a leközlésére, ezért az időközben elkészült hét cikket most egybefűzve, könyv alakban adom közre. Bizonyára sokaknak feltűnik majd, hogy ennek az átmeneti egészségkárosodások árán kikísérletezett, és rengeteg munkával összeállított tanulmánykötetnek viszonylag szolid az ára. A magas nyomdai színvonal és a jelentős terjedelem ellenére ez annak tudható be, hogy az árkalkuláció csak a nyomdai és terjesztői költségeket, valamint a forgalmi adót tartalmazza. Nem azért mondtam le a haszonról és vállaltam magamra a kiadói költségeket, mert felvet a pénz, hanem mert úgy látom, hogy ebben az országban egyre több a szegény, beteg ember, akik már azt sem engedhetik meg maguknak, hogy egy öngyógyítást elősegítő szakkönyvet megvásároljanak. Nem akarok beállni azok sorába, akik mások nyomorúságán és kiszolgáltatottságán akarnak meggazdagodni, nem vállalok közösséget olyan szerencselovagokkal, akik a természetgyógyászat egyre növekvő népszerűségét kihasználva már 30 oldalas füzetekért sem szégyellnek csillagászati összegeket elkérni.
A könyvemben említett termékek beszerzésének megkönnyítése érdekében sok helyen feltüntettem a gyártó cég nevét, címét és telefonszámát. A félreértések elkerülése érdekében ezek az ajánlások nem fizetett hirdetések. Csak olyan árucikkekre, illetve szolgáltatásokra hívtam fel a figyelmet, amelyek jelenleg a legjobbak, a legmegbízhatóbbak, és az áruk is elfogadható. A hétjegyű budapesti telefonszámok előtt nincs feltüntetve a körzetszám, ezért vidéki hívásoknál tárcsázzuk elé az 1-es számot. Mobiltelefonnál és vidéki telefonszámoknál a zárójelbe tett számot csak belföldi hívásnál kell alkalmazni. Külföldről történő telefonálás esetén a távhívószám vezetékes telefonoknál (00-36)-ra, míg mobiltelefonoknál (+36)-ra módosul. Sajnos a gazdasági recesszió következtében nálunk is sorra szűnnek meg a vállalkozások. Ezért mielőtt elindulnánk a megadott címre, hívjuk fel a céget telefonon, hogy létezik-e. Az is előfordulhat, hogy időközben elköltöztek. Főleg a régebbi kiadást használóknak célszerű ezt megtenni. A megadott címeket, telefonszámokat igyekszem rendszeresen felfrissíteni, de a nyomtatásban megjelent könyveken utólag már nem tudok változtatni. Művem elektronikus változatában az egyes címek Könyvjelzőkkel vannak ellátva. Ezáltal az Ugrás ablakkal egy pillanat alatt megtalálhatók.
A természetgyógyászatnak nem csak a test, hanem a lélek gyógyítása is feladata. Ennek szellemében művem sok olyan adalékanyagot is tartalmaz, amely segít megtalálni önmagunkat, kialakítani saját normarendszerünket, és az álértékek jelenlegi hajszájában megpróbálja meggátolni az igaz értékek további pusztulását. Ezt a törekvést jelentős mértékben elősegítik azok a most napvilágra kerülő új fizikai törvények és műszaki megoldások is, melyek többnyire az egyes fejezetek végén találhatók. Ezeket az eredményeket az tette lehetővé, hogy sikerült közös alapra hoznom a jelenleg ismert parapszichológiai jelenségek mindegyikét. Ez a sokrétű ismeretanyag gondolkodásmódunk megváltoztatásán kívül remélhetően képes lesz arra is, hogy elindítsa az emberiség fejlődését egy magasabb rendű civilizációhoz vezető úton.
Az ezotéria a XX. század végére meglehetősen bonyolult tudománnyá nőtte ki magát. Annak érdekében, hogy a laikus olvasó is megértse az egyes szakágak közötti szövevényes összefüggéseket, a rendelkezésre álló ismeretek nem egyszerre zúdulnak a nyakába, hanem fejezetenként bővülve tárulnak fel. Ez az építkező jellegű struktúra lépcsőzetesen emeli a tájékozódni vágyókat arra a szintre, ahol ma a szakemberek állnak. Így tiszta képet nyerhetünk mindazon problémákról, amelyek nehezítik, sőt sok esetben megakadályozzák ennek a tudománynak a hivatalos elismerését, a benne rejlő lehetőségek hatékony kiaknázását. Az összes ismeret egyszerre való tálalása azért sem célszerű, mert az ezotéria tudománya roppant nagy információtömeget ölel fel, és ez csak átgondolt adagolással “emészthető meg”. Ráadásul az élethez hasonlóan ez a tudáshalmaz sem mentes az ellentmondásoktól. Az érvek és ellenérvek egyidejű közlése, az állítások és cáfolatok egymásmellettisége meglehetős zavart keltene a tájékozatlan olvasóban. Ez csak úgy kerülhető el, ha szintenként ismerjük meg az ezotéria eredményeit, mert a magasabb fokozatokról visszatekintve már másként ítéljük meg a helyzetet. Az egyes fejezetekben előrehaladva folyamatosan tágul a látókörünk, ami képessé tesz bennünket az ellentmondások feldolgozására. Egy idő után azt fogjuk tapasztalni, hogy egyre jobban hiszünk ezekben a dolgokban. A különböző jelenségek ugyanis oly sok ponton kapcsolódnak egymással, és olyan logikus rendszert alkotnak, ami a legmegátalkodottabb ellenzőket is gondolkodóba ejti. Miután a logika törvényei meggyőződéstől függetlenül mindenkire egyformán hatnak, ezért ennek a könyvnek az elolvasása után még az ateisták is elbizonytalanodnak, és egy idő után felteszik maguknak a kérdést: Mi van akkor, ha mindez igaz?
Budapest, 1990. augusztus

Sajnos a hazai könyvszakma érdektelensége következtében könyvem sem 1990-ben, sem 1991-ben nem jelenhetett meg. Időközben azonban újabb ötletek merültek fel, és számos új információhoz jutottam, amelyeket utólag bedolgoztam a hét fejezetbe. Ezzel egyidejűleg kibővítettem a törzsanyagot egy melléklettel is, amely azok számára nyújt gyakorlati segítséget, akik át kívánnak térni az egészséges táplálkozásra. Ennek létrehozásában főleg az motivált, hogy ne beszéljek a “levegőbe”, ne mondhassa rám senki, hogy én is csak “papolok” az egészséges táplálkozásról, de nem tudok olyan recepteket ajánlani, amelyek képesek lennének a húsos, zsíros és cukros ételeket kellő színvonalon pótolni. Ezek a receptek 40 év főzési-sütési tapasztalatait tartalmazzák egy füzetnyi terjedelembe sűrítve. A többszöri kipróbálás, az évtizedeken át tartó javítás, tökéletesítés következtében ezeknek az ételeknek bármelyike garantált minőségben elkészíthető. A járulékos tevékenységekkel kapcsolatos hasznos tanácsok mellett az egyes receptek leírása oly módon történt, hogy a csekély főzési tapasztalatokkal rendelkezők is biztos sikerre számíthatnak. A reformtáplálkozás iránt behatóan érdeklődők számára megemlítem, hogy rövidesen elkészül ennek a receptgyűjteménynek a folytatása. Miután ez a kibővített változat a számozatlan receptekkel együtt már több száz étel elkészítési módját ismerteti, ezért önálló kötetként jelenik meg.
Budapest, 1991. december

Mivel az általános érdektelenség nem csak a hazai könyvkiadók, nyomdák és könyvkereskedők részéről nyilvánult meg, hanem különböző újságok és folyóiratok is teljes közönyt tanúsítottak munkám iránt, művemet részletekben sem tárhattam az olvasók elé. Sajnos a bankok és a legfelső szintű állami intézmények, valamint a közcélokat szolgáló alapítványok, és a gazdag vállalkozók, feltalálók is merev elutasítással reagáltak támogatást kérő leveleimre, emiatt könyvem kiadására 1992-ben és ’93-ban sem került sor. Csak négy év után, 1994 novemberében tudtam óriási erőfeszítések árán, minimális példányszámban, fénymásolva megjelentetni művem első kiadását. Az információk áradata azonban az elmúlt évek során tovább fokozódott. Ráadásul időközben napvilágra kerültek olyan titkos kutatási eredmények is, amelyeknek az ismerete elengedhetetlenül szükséges ennek a témakörnek a globális megértéséhez. Ez a helyzet szükségessé tette a már meglévő fejezetek kiegészítését, valamint művem továbbírását. Az “Ezoterikus körkép” folytatása azonban már önálló kötetként lesz kiadva “Az ezotéria kiteljesedése” címmel. Mivel időközben elkészült szakácskönyvem második, bővített változata is, így az “Ezoterikus körkép” receptgyűjteményére már nincs szükség, a második kiadás tehát Melléklet nélkül jelenik meg. Remélhetőleg ez az 1994 végén elkészült tovább bővített változat már nem jut arra a sorsra, mint az első kiadás, az olvasók fokozott érdeklődése talán képes lesz megtörni a könyvszakma közönyét, és végre lehetővé válik művem kellő színvonalon és megfelelő példányszámban való előállítása.
Budapest, 1994. december

Igyekezetem ellenére az események a továbbiakban sem a várakozásomnak megfelelően alakultak. Az ezotéria eredményeivel kapcsolatos teljes érdektelenség, a természet pusztulásával, a világ bajaival szemben tanúsított abszolút közöny 1995-ben és 1996-ban sem tette lehetővé műveim nagy példányszámban való hazai megjelenését. A helyzetet csak rontotta az életszínvonal rohamos romlása, amely oly mértékben lecsökkentette a vásárlóerőt, hogy mostanára már meglehetősen terjedelmessé vált könyveimet akkor sem lehetne itthon eladni, ha valamilyen isteni csoda folytán valamelyik kiadó vállalkozna a megjelentetésükre. A jelenlegi körülmények között csupán egyetlen lehetőségem maradt gondolataim széles nyilvánosság elé tárásának, hogy az utóbbi két év anyagával kiegészítve újból átszerkesztetem, és felvitetem az Internetre. Abban reménykedem, hogy külföldön csak akad egy kiadó, aki meglátja ezekben a művekben az értéket, és 7 év után végre nyomdafestéket látnak az öngyógyítást és a természet megmentését elősegítő javaslataim. Meggyőződésem ugyanis, hogy ezek a felismerések döntően befolyásolják majd az ezoterikus kutatások menetét, és végre kijutunk abból a kátyúból, amelybe a hitetlenség, a szűklátókörűség, az önzés és a haszonlesés juttatta a világot.
Honfitársaim munkámhoz való negatív hozzáállása következtében hasonló módon fog napvilágra kerülni az “Az ezotéria kiteljesedése” eddig elkészült három fejezete is. Az alapmű folytatásában megtalálhatjuk a kiegészítő gyógymódokat, és többek között megtudhatjuk azt is, hogy a világ különböző országaiban élő kutatók milyen készülékekkel próbálják kinyerni a szabadenergiát, és ezek közül számunkra melyek a legperspektívikusabbak. Emellett ez az anyag is nagy hangsúlyt fektet a lelki fejlődésünk elősegítésére. Erre azért van szükség, mert ha a pszichés fejlődésünk nem tart lépést technikai ismereteink gyarapodásával, akkor mi is elkerülhetetlenül elpusztítjuk önmagunkat. A két mű együttes megismerése nem csak a szakemberek számára hasznos, hanem azoknak is, akik tájékozatlanok ebben a témakörben. Az “Ezoterikus körkép” második kiadásában és az “Az ezotéria kiteljesedésé”-ben ugyanis összefoglalva minden lényeges információ megtalálható, ami az ezotéria szakirodalmában jelenleg hozzáférhető. Ahhoz az ismeretanyaghoz, ami ebben a két kötetben tömörítve megtalálható, a laikus olvasók csak hosszas utánjárás, valamint legalább 1200 könyv és több ezer újságcikk elolvasásával juthatnának hozzá.
Remélhetőleg 1997 decemberében az “Egészségkímélő ételek ínyenceknek” című könyvem második kiadása is felkerül az Internetre a Magyar Elektronikus Könyvtárba. Szakácskönyvem előzőekben említett első kiadását szintén fénymásolva, minimális példányszámban tudtam csak megjelentetni 1994-ben. Az időközben elkészült második, bővített kiadás a hasznos tanácsok számának növekedésén kívül már több mint 400 étel elkészítési módját tartalmazza. Ez a változat kiegészült egy újabb fejezettel is, ami az önálló háztartás kialakításával kapcsolatban ad részletes útmutatást. Nagy előnye ennek a fejezetnek, hogy szinte minden eszköz és készülék beszerzési és használati módja megtalálható benne, melyekre egy jól felszerelt konyhában szükség van.
Budapest, 1997. október

Az “Ezoterikus körkép” második kiadása fél évvel ezelőtt szerencsésen feljutott az Internetre, ahol a következő címen érhető el: http://www.mek.iif.hu/porta/szint/human/ezoterik/ezkorkep Nyelv: WinWord 8.0 és RTF formátum, WinZip-el tömörítve. Az ingyenes hozzáférés ellenére igény mutatkozott az anyag könyv alakban való megvásárolhatósága iránt is. Ennek kielégítésére a Sun & Moon Plus Bt. elkezdte műveim A/4-es formátumra kiszerkesztett változatának forgalmazását. A könyv postai utánvétellel a kiadó címén rendelhető meg: 2025. Visegrád, Pf. 50, telefon/fax: (06)-26-397-445. E-mail: req@freemail.c3.hu Ezzel egyidejűleg felkerült az Internetre az “Ezotéria kiteljesedése” és a szakácskönyvem is. Az utóbbi nem az /ezoterik, hanem a /haztart polcon található. Ezek a művek ugyancsak megrendelhetők könyv alakban. Azért is érdemes megvenni őket, mert az elmúlt félév során több tucatnyi kiegészítést, új információt dolgoztam bele az anyagba. Ezáltal műveim tartalmasabbá, precízebbé és még érdekesebbé váltak. A meglehetősen nagy terjedelem és a jelenleg alkalmazott költséges nyomdai technológia ellenére a forgalmazó által kért ár viszonylag szolid. A beszerzési költség megítélésénél vegyük figyelembe azt is, hogy ezek a vaskos, és az átlagosnál apróbb betűkkel szedett kötetek három normál terjedelmű könyvnek felelnek meg egybekötve. Ha a fogyasztói árat elosztjuk hárommal, akkor már kifejezetten olcsónak tekinthető mindhárom mű.
Budapest, 1998. július

A hazai kiadók, nyomdák és könyvkereskedők figyelmét műveim Interneten való hozzáférhetősége sem keltette fel. A könyvszakma és a média rendíthetetlen közönye következtében műveim továbbra is a saját költségemre, kis példányszámban jelennek meg. Mostantól kezdve azonban mindhárom könyv bővített változatban, és A/5-ös formátumra kiszerkesztve lesz előállítva, s a Líra és Lant Rt. könyvesboltjaiban is beszerezhetők. Budapesten a Fókusz Könyváruházban kaphatók. Tel: 267 9205. A vidéki könyváruházaik az alábbi városokban találhatók: Debrecen – Tel: 52-322 237, Miskolc – Tel: 46- 509 084, Pécs – Tel: 72-312 835, Szeged – Tel: 62-424 789. A külföldön élők a Líra és Lant Rt-től Interneten is megrendelhetik az alábbi címen: www.fokuszonline.hu Tel: 267 9750. E-mail: info@fokuszonline.hu A több tucatnyi rendkívül érdekes és hasznos betoldáson kívül a szakácskönyvem és “Az ezotéria kiteljesedése” ki lett egészítve egy újabb fejezettel is. A további hasznos tanácsokon túlmenően az “Egészségkímélő ételek ínyenceknek” kb. 35 új receptet tartalmaz, a most elkészült IV. fejezetéből pedig megtudhatjuk milyen jövő vár ránk a táplálkozás terén, és megismerhetjük a legújabb ételkészítési s tartósítási eljárásokat. “Az ezotéria kiteljesedésé”-nek első három fejezete szintén sok új információval gazdagodott. Az elmúlt közel 1 év során született új ismeretanyag zöme azonban a IV. fejezetben található. Ebben többek között átfogó képet kaphatunk a túlvilági szférák rétegeződéséről, és az emberiség fejlettségi szintjéről.
Budapest, 1999. március

A magyar könyvszakma műveim iránt tanúsított nagyfokú közönyét látva az elmúlt hónapokban megpróbáltam a pénzvilág és a politikai élet hatalmasságaitól segítséget szerezni. A szponzorálásra felkért nemzetközi bankok, biztosító intézetek, multinacionális és hazai iparvállalatok, tőkeerős szolgáltató cégek, közhasznú alapítványok, különféle kormányhivatalok és a nyugati országok budapesti külképviseletei közül azonban egy sem akadt, aki hajlandó lett volna támogatni könyveim nagy példányszámban történő kiadását. Az elküldött tiszteletpéldányok tanulmányozása után a több mint 60 címzett közül csupán Dr. Fülöp László, a Hemotrade Kft. ügyvezető igazgatója tanúsított megértést a törekvéseim iránt. Pénzt azonban ő sem tudott adni, mert a közgyűlés leszavazta a támogatásomat javasló indítványát. Így egyetlen lehetőségem maradt műveim legújabb kiadásainak nyilvánosságára hozására, hogy kiszerkesztés után felküldtem őket az Internetre. 
Erre azért kellett haladéktalanul sort keríteni, mert az elmúlt másfél év alatt mindhárom könyv olyan új ötleteket, javaslatokkal egészült ki, amelyek megítélésem szerint minden téren képesek lesznek a paradigmaváltást elindítani. Az “Ezoterikus körkép” és az “Egészségkímélő ételek ínyenceknek” negyedik, valamint “Az ezotéria kiteljesedésé”-nek harmadik kiadásai a korábbi változatok helyére kerültek fel. Ebben az időszakban született egy negyedik könyvem is “Az ezotéria kivitelezése’ címmel. Mint a címéből is kiderül ez a kötet a korábban felvetett problémák gyakorlati megoldását igyekszik elősegíteni, illetve hírt ad ennek a folyamatnak az állásáról. “Az ezotéria kivitelezésé”-nek eddig elkészült két fejezete szintén felkerült az Internetre. A két hasonló témájú művem mellett, az /ezoterik polcon található meg. 
Mivel mostanra sikerült feldolgozni a vonatkozó szakirodalmat, könyveim jelenlegi változatai már minden téren jól használhatónak tekinthetők. Ennek ellenére most sem teljesek, mivel több ezer olyan könyv és újságcikk van a világon, amelyek nálunk nem hozzáférhetők. Ugyancsak megszerezhetetlenek a titkos laboratóriumokban keletkezett kutatási eredmények. Egyelőre nem nyíltak meg a zsilipek a Földön kívüli civilizációk által földi emberek agyába ültetett információk előtt sem. A túlvilági szférák is sok olyan tanáccsal láttak el bennünket, amelyeket a velük kapcsolatban álló médiumok nem hoztak nyilvánosságra. Amennyiben ezek az ismeretek szabaddá válnak, ezekről “Az ezotéria kivitelezésé”-nek további fejezeteiben fogok hírt adni. Ennek elősegítése érdekében ezúton kérem a tisztelt olvasóimat, hogy akinek ilyen jellegű, világviszonylatban is jelentős információ van a birtokában, e-mail postán juttassa el hozzám. Egyúttal szeretném felkérni a különböző országokban tevékenykedő fizikusokat és mérnökkollégákat, hogy tájékoztassanak engem azokról az eredményekről, amelyek a remélhetőleg hamarosan beinduló intenzív ezoterikus kutatások nyomán keletkeznek. Ezekről hírt adva, egymással összefogva többre jutunk, mint az elszigetelt törekvésekkel; és elkerülhető lesz a párhuzamos kutatásokból eredő idő- és pénzveszteség is. Ezen túlmenően a nyilvánosság nagyfokú védelmet nyújt az ellenérdekű körök rosszindulatú törekvéseivel, manipulációival szemben. 
Budapest, 2000. december

Sajnos az Interneten közzétett felhívásom is hatástalan maradt. Eddig senki sem jelentkezett, hogy hajlandó lenne könyvem nyomdai megjelentetését támogatni, a nyomdaköltség előteremtéséhez hozzájárulni. Időközben elkészült művem tovább bővített változata, amely a Magyar Elektronikus Könyvtárban, a korábbi helyen található meg. A tartalom jelentős bővítésén kívül tipográfiai átalakításokra is sor került, ami nagymértékben javította az olvashatóságot, és a külalak színvonalát. A szövegállomány hibamentességét egy alapos lektorálás biztosítja. 
A szövegszerkesztés rejtelmei iránt érdeklődők számára megemlítem még, hogy év végére elkészül az ötödik könyvem “Szövegszerkesztési ismeretek” címmel. A jelenlegi körülmények között egyelőre ez is csak a számítógépes világhálón keresztül, a Magyar Elektronikus Könyvtárban lesz elérhető. Végül egy felhívást szeretnék közzétenni. Ez úton keresek olyan újságszerkesztésben, honlapkészítésben járatos partnereket, akik hajlandóak lennének velem közösen egy internetes folyóiratot elindítani “Ezoterikus Világ” címmel. Ennek a kiadványnak a fő feladata az lenne, hogy hírt adjon az ezotériában zajló legfrissebb fejleményekről, és a pszichotronikai fejlesztések állásáról. Innen lehetne letölteni könyveim naprakész felfrissítéseit is.
Budapest, 2001. szeptember 

A rendszeres bővítések sorozata 2002-ben sem szakadt meg. Erre azért is szükség van, mert az Internetről történő letöltések növekedése azt jelzi, hogy egyre nagyobb érdeklődés mutatkozik a természetes gyógymódok, és az ezoterikus jelenségek iránt. Világunk rohamos pusztulása láttán mind többen látják be, hogy megmenekülésünk egyetlen lehetősége az ezotéria által feltárt jelenségek kihasználása. Támogatás hiányában azonban továbbra sincs lehetőség művem nyomdai megjelentetésére. A jelen helyzetben csupán azzal tudom segíteni az olvasóimat, hogy kiszerkesztettem az anyagot A/4-es formátumra. Így otthon kiprintelve és spirálkötéssel összefűzve legalább jegyzetként forgatható. Különböző stílusok alkalmazásával szebb és olvashatóbb lett a szövegállomány. Képernyőn történő olvasás esetén lehetőség van az automatikus témakeresésre. A Tartalomjegyzékben csak rá kell kattintani a keresett címszó oldalszámára, és a szövegállomány ott nyílik meg. 
Budapest, 2002. augusztus                                                                                                 
A szerző

Frissítés: 2005. május 17.

A frissített változat a Kun Elektronikus Könyvtárból tölthető le. 
Cím: http://kek.tar.hu
A Kun elektronikus Könyvtár a Magyar Elektronikus Könyvtárból is elérhető, a letölteni kívánt mű weblapjának FORRÁS mezejére kattintva.

I. fejezet
KEZELÉSI TANÁCSADÓ AZ ELEKTROSTIMULÁCIÓS
KÉSZÜLÉKEKHEZ;
AKUPUNKTÚRÁS ELJÁRÁSOK
Mint az Előszóból is kiderült, ennek a műnek eredeti feladata a különféle természetgyógyászati módszerek ismertetése volt. Utólag szemlélve azonban ez a tanulmánykötet jelentős mértékben kibővült, és fokozatosan átalakult egy jelentős terjedelmű ezoterikus könyvvé. Ennek oka, hogy a természetgyógyászat különféle módszerei csak a határtudományok megismerésével válnak tökéletesen érthetővé, és komoly eredményeket csak átfogó ezoterikus ismeretek birtokában lehet elérni. A természetgyógyászat alapvetően fontos területe az akupunktúra. Ebből alakult ki az akupresszúra, az elektrostimuláció, és ennek köszönheti létrejöttét egy általam kifejlesztett új kezelési módszer, a magnetopresszúra. Egyelőre azonban maradjunk az elektrostimuláció alkalmazási módjánál. Az akupunktúra szabályaival ellentétben ugyanis erről a szakterületről eddig még sehol sem jelent meg részletes ismertető. Az első két fejezet sokak számára kissé “száraznak”, túlságosan “szakmainak” tűnhet, de mindenképpen érdemes végigolvasni, mert ma már szinte nincs is olyan ember a világon, aki nem beteg, vagy előbb-utóbb ne betegedne meg, és ne lenne szüksége valamilyen öngyógyító módszerre. A fizikailag alkalmazandó “szelíd gyógymódok” közül leghatékonyabb a magnetopresszúra, ezért saját érdekünkben ismerkedjünk meg ennek alapjaival: az akupunktúrával és az elektrostimulációval. (A leírásban szereplő szakkifejezések a nemzetközileg használt formában, angol nyelven lettek feltüntetve. Mellettük azonban megtalálhatók a magyar nyelvben meghonosodott változatok is. Ezek a zárójeles kifejezések egyben a kiejtés módjára is utalnak.)

Általános ismertetés
Napjainkban a nyugati világban is egyre jobban hódít az akupunktúra, és annak egy otthoni használatra is alkalmas változata, az elektrostimuláció. A kereskedelemben kapható elektrostimulációs készülékek előnye, hogy olcsón beszerezhetők, bárki által könnyen kezelhetők, használatuk nem igényel különösebb orvosi előtanulmányokat, és mentesek a fertőzésveszélytől. Hátrányuk viszont, hogy ezekkel a készülékekkel a meridiánokba csak beadni lehet energiát, elvonni nem. Elektrostimulációs készülékekkel a meridiánok energiaszintjének csökkentése csak a szedáló pontokon keresztül lehetséges. Hagyományos akupunktúránál, bimetall felépítésű (pl. acél hegyű‚ és réz nyelű) tűk használata esetén, amennyiben a tű vége, azaz a környezeti hőmérséklet alacsonyabb, mint a testhőmérséklet, az egyes pontok megszúrásakor külső beavatkozás nélkül végbemegy az energiaelvonás. Tűs kezelés esetén az elektrostimulációs készülékekkel szemben inkább az energiabeadás a bonyolultabb, ebben az esetben ugyanis hagyományosan moxás égetést kell végezni. Egyébként a test akupunktúrás kezelése szempontjából legegyszerűbb módszer az akupresszúra, mivel megfelelő ujj használata esetén, vagyis Yin-es ujjal Yang (jang) jellegű meridiánt, míg Yang-os ujjal Yin (jin) jellegű meridiánt kezelve a töltéskiegyenlítődés automatikusan végbemegy. Yin-es ujjnak azok az ujjak minősülnek, amelyeken Yin meridiánok végződnek, ilyen a hüvelyk- és a középső ujj. Yang-os ujjak a mutató- és a gyűrűsujj, ezek Yang meridiánok kiindulási helyei. A kisujjon egyaránt található Yin és Yang meridián is, így ez az ujj akupresszúrás kezelés céljára nem használható.
Az akupresszúrás módszer hátránya, hogy átlagemberek által alkalmazva nem túl hatékony. Csak összehasonlításképpen az elektrostimulációs készülékekkel (az akupunktúrás pontok bőrfelületen keresztül elektromos árammal való ingerlése által) legalább ötször annyi energia vihető be egyetlen kezelés során, mint akupresszúrával. Az elektroakupunktúrás kezelés, vagyis amikor a tű nem csak behatol a bőrbe, de áramot is kapcsolunk rá, minimum tízszer hatékonyabb az akupresszúránál. Ennek hatása egyébként már felér egy hagyományos gyógyszeres terápiával. Érdekességként megemlíthető, hogy vannak emberek, akiknek a testmeridiánjaiban, így az ujjak végén is tízszer, vagy akár százszor nagyobb energia van felhalmozódva, mint egy átlagemberben. Ezek a személyek azok, akik évszázadokon át kézrátevéssel gyógyítottak. Az ilyen ember azonban nagyon ritka, talán minden százezer között egy akad, akinek az energiaszintje magasabb az átlagosnál. Ezeknek a különleges képességű személyeknek a megkeresését és a gyógyítás szolgálatába állítását azonban még ma is erősen hátráltatja az a hivatalos szemlélet, amely ezt a gyógymódot kuruzslásnak tekinti, és tűzzel-vassal harcol ellene.
A hivatalos szervek vaskalaposságának igen jellemző példája a szívbetegségek ellen jelenleg is sokak által használt mágneses karperecek esete. A korszerűnek mondott, szintetikus gyógyszerek alkalmazásán alapuló orvostudomány ezt az eszközt is placebónak, szélhámosságnak nyilvánította. Ez a Távol-Keletről importált kis mágneses lapocskákból álló karperec pedig nem más, mint egy akupunktúrás eszköz, a magnetikus akupunktúrának a legegyszerűbb alkalmazása. Mivel mind a szív-, mind a vérerek ura-meridián szedáló pontja éppen a csuklóhajlaton található, ezek a csukló körül elhelyezkedő mágneses lapocskák állandó jelleggel nyugtatják mindkét meridiánt. A kis lapkákból kiáramló mágneses erővonalak stimuláló hatása kisebb ugyan még az akupresszúránál is, de lényegesen hosszabb a kezelési idő, így idővel joggal érezhetik sokan ezt a módszert hatásosnak. A magnetikus akupunktúrának általánosan is alkalmazható módja, ha szövetbarát ragasztóval kis mágneses korongokat ragasztunk pólushelyesen a kezelendő pont fölé. Amennyiben az előző példának megfelelő módon kívánjuk ezt a módszert alkalmazni, akkor ne feledkezzünk meg arról, hogy eljárásunk csak akkor lesz hatásos, ha a szívbetegség oka a vérerek ura és a szív meridiánok telítettsége. Ellenkező esetben az ezeken a pontokon végzett kezelés az alacsony térerő, valamint a laza illesztés következtében hatástalan marad. Újabban előszeretettel alkalmazzák ezt a módszert migrénes fejfájások ellen.
Sokan hordanak réz karkötőt is. Ennek azonban semmi köze sincs az akupunktúrához. Ez a fajta karperec nincs hatással a meridiánok energiaállapotára. A réz karkötő az izületi gyulladásokat gyógyítja, illetve sok esetben teljesen megszünteti. Ennek magyarázata rendkívül egyszerű. A reuma gyakori kiváltó oka a szervezet rézhiánya. Mivel a hónalj után testünk legizzadékonyabb felülete a csukló, a verejték rézionokat választ le a vörösréz karkötőről, amelyek a bőrön át felszívódnak. A véráram eljuttatja őket az izületekhez, ahol megszüntetve a rézhiányt, megszűnik a gyulladás is. Egyébként ez a fajta gyógymód nem új keletű. Már a régi egyiptomi-, pörög- és perzsa írások is említést tesznek róla. A rézterápia sem alkalmazható bárkin és bárhogyan. A szabályok részletes leírása a Természetgyógyász Magazin 2003. szeptemberi számának 23. oldalán található.

Elővigyázatossági szabályok
Elektrostimulációs kezelés esetén a készülék egyoldalú alkalmazhatósága miatt nagyon gondosan be kell tartani a kezelési szabályokat, ellenkező esetben komoly állapotrosszabbodás léphet fel a betegnél. Ilyen rosszabbodás állhat elő pl. ha a telített befogadó vezeték vész- vagy irányító pontjaira rákezelünk. Ennek tüdőgyulladás, szívszúrás, aranyér, krónikus hasmenés vagy más kellemetlen következményei is lehetnek. Ebben az esetben még korrekcióra sincs lehetőségünk, mivel a Yin jellegű befogadó- és a Yang jellegű kormányzó vezetékeknek nincs nyugtató pontjuk, így a bevitt káros energiát utólag nem tudjuk kivonni. A probléma csak lassan, a bevitt energia fokozatos csökkenésével szűnik meg.

Előtanulmányok
Az elektrostimulációs készülék megvásárlása után semmiképpen ne kezdjük el még saját magunk kezelését sem a mellékelt használati utasítás alapján. Még mielőtt készülékünket alkalmaznánk, szerezzünk be egy komoly akupunktúrás szakkönyvet, és gondosan olvassuk el. Egy átlagos intelligenciájú laikusnak ezt a könyvet legalább négyszer tanácsos áttanulmányoznia. Első olvasásra semmit sem fogunk érteni belőle. Másodszor már nagy vonalakban kezdjük felfogni, és harmadszorra annyira megértjük, hogy alkalmazni is tudjuk a benne foglaltakat. A negyedik olvasásra a kezelés befejezése után van szükség azért, hogy a megfelelő következtetéseket levonhassuk, és az alkalmazott módszerek közötti összefüggéseket tökéletesen megértsük. Jobb, ha egyszerre több szakkönyvet is beszerzünk, mert mindegyik szerző ad valami pluszt a másikhoz képest, a meridiánok kétdimenziós ábrázolása miatt pedig egy-egy ingerpont pontos helyzete csak több ábra összevetése útján állapítható meg. Szerencsések azok, akik a Távol-Keleten gyártott akupunktúrás bábukhoz hozzájuthatnak, mivel ezeken minden egyes pont helyzete három dimenzióban tanulmányozható.

A kezelés előkészítése
Mint minden gyógyító eljárás során, az akupunktúrás kezelés esetén is nagyon fontos a betegség pontos megállapítása, a terápia meghatározása és a kezelési folyamat nyomon követése. Az akupunktúrás szakkönyvek betegségfeltárás céljára több módszert is megemlítenek. Ezek közül legtökéletesebb a pulzusdiagnosztika, de alkalmazása nagy szakértelmet és gyakorlatot igényel. Laikusok számára csupán a nyelvdiagnosztika szolgálhat információkkal. A nyelv színe, formája és a rajta lévő bevonat minősége ugyanis szoros összefüggésben áll a belső szervek állapotával. A pontos diagnózis megállapítása érdekében a beteget szakorvoshoz, legtöbbször belgyógyászhoz kell küldenünk. A leleteket, illetve az orvosi konzílium végeredményét az akupunktúrás szakkönyvek kezelési ajánlásaival összevetve megállapítható, hogy az illető betegség kezelhető-e az akupunktúra módszerével, vagy sem. Erre legfőképpen azért van szükség, mert vannak betegségek, amelyek egyáltalán nem gyógyíthatók akupunktúrával, ilyen pl. a rák. Ebben az esetben az is előfordulhat, hogy a beteg meghal. Nem a téves kezelésbe hal bele, mivel egy helytelenül alkalmazott akupunktúrás kezelés még nem halálos, hanem abba, hogy az idő múlik, és mire kiderül hogy a terápia hatástalan, addigra a betegség annyira elharapódzott, hogy már hagyományos gyógyszeres úton sem kezelhető.
Más gyógyító eljárásokhoz hasonlóan természetesen az akupunktúra is főleg a betegség kezdeti stádiumában a leghatékonyabb. Krónikus esetekben az akupunktúra már nem tudja a káros folyamatot visszafordítani, pl. gyomorfekélynél a már perforálódott beleket az akupunktúrás kezelés nem képes befoltozni. Ugyanígy nem tudja a degenerálódott izületeket helyrehozni abban az esetben, ha a csontok már összeérnek, és az egymáshoz dörzsölődés miatt felületük megsérült. Az akupunktúrás eljárás azonban alkalmas több olyan betegség eredményes kezelésére is, amelyeknek belgyógyászatilag még nem ismerik az okát (pl. migrénes fejfájás) vagy gyógyszerekkel csak tüneti kezelés lehetséges (pl. szénanátha, herpesz, reuma, nemi élettel kapcsolatos rendellenességek).
A terápia meghatározásának legcélszerűbb módja, hogy felírjuk az egyes betegségeket, és minden egyes meridián minden pontját átnézve melléírjuk, hogy mely pontok kezelése javallott a szakkönyvek szerint. Végül írjuk oda azokat a pontokat is, amelyek a különleges meridiánok zavaraira utalnak. Egyes esetekben pl. fejfájásnál ilyen módon akár több tucat pont is összejöhet, melyeknek egyenkénti kezelése igen nagy türelmet igényel. A helyes pont megtalálásának idejét nagymértékben lerövidítheti, ha megpróbálunk összefüggéseket találni egy-egy betegség között. Az egyes meridiánok kórképének felsorolásánál megfigyelhető, hogy a legtöbb pont nem csupán egy, hanem egyszerre több panasz gyógyítására is alkalmas. A betegek túlnyomó részének nem egy betegsége van. Ha találunk olyan pontokat, amelyeknél a javallatok egyszerre több betegséget is lefednek, akkor azokat kezeljük legelőbb, mert valószínű, hogy ezek hozzák meg leginkább a várt javulást.
A kezelési folyamat nyomon követhetősége érdekében nagyon fontos, hogy az eljárás minden egyes fázisát dokumentáljuk. Ennek legegyszerűbb módja, hogy készítünk egy táblázatot. Az első rovatba röviden beírjuk a kezelendő pont azon betegségeit, amelyek a betegre vonatkoznak. Mellé írjuk a stimulálandó pont célszerűen angol rövidítéssel jelölt megnevezését. A következő, leghosszabb rovatba a kezelés eredményességét jegyezzük be (pl. “nincs számottevő javulás” vagy “kismértékű javulás”, illetve “jelentős javulás”). Az utolsó rovatba írjuk a kezelés dátumát. Erre azért van szükség, mert amennyiben több pontot is stimulálunk egyszerre, akkor néhány nap múlva, ha esetleg valami káros hatás lép fel, dátum hiányában nem fogjuk tudni megkeresni, hogy melyik meridiánnál követtük el a hibát, és emiatt nem tudjuk elvégezni a szükséges korrekciót sem. A könnyebb tájékozódás érdekében, ha valamelyik pont kezelése eredménnyel járt, akkor az egyes betegségek után feljegyzett pontsorozatban karikázzuk be a jó pontot, és átlósan húzzuk át azokat a pontokat, amelyek nem használtak. Ezzel a módszerrel biztosan elkerülhetjük, hogy egy-egy pont véletlenül kimaradjon a kezelésből.

A kezelés végrehajtása
A szóba jöhető pontok kigyűjtése után a kezelés megkezdésekor legnagyobb gondot az okozza, hogy nem tudjuk előre, hogy a kezelni kívánt meridián energiával telített vagy energiahiányos. Mint az előzőekben már említésre került, elektrostimulációs készülékkel csak beadni lehet energiát, az egyes pontok energiaszintjének csökkentése nem lehetséges. A kezelés megkezdése előtt tehát alapvető fontosságú az egyes meridiánok energiaszintjének megállapítása. Kuriózumként megemlíthető, hogy van néhány száz ember a világon, akik képesek arra, hogy a testből kiáramló energiakisugárzásokat észleljék. Ezek az emberek szabad szemmel is érzékelik a testaurát, különböző színűnek látják a telített és az energiahiányos meridiánokat, észlelik az energiapályákon fellépő esetleges dugulásokat, sőt más-más színben látják az inakat, izmokat és a véredényrendszert is. Ez az adottság a sokak által ismert bőrlátásnak egy magasabb rendű változata, amelynek fizikai alapjai még tisztázatlanok. 
Nagy a valószínűsége azonban annak, hogy ezt a képességet a tobozmirigy aktiválódása okozza. Tudósaink sokáig az agy féregnyúlványának tekintették ezt a mirigyet. Nos ez a “haszontalan féregnyúlvány” a görög bölcselet szerint a lélek lakhelye. Ezen túlmenően betölti a “harmadik szem” szerepét is. A tobozmirigy ugyanis közvetlen összeköttetésben áll a szem recehártyájával. A recehártya nem csak a látható fény tartományban érzékeli az elektromágneses sugarakat, hanem a magasabb frekvenciájú spektrumban is. Normál körülmények között azonban a látóidegek nem reagálnak erre a különleges fénysugárzásra, így az átlagember nem látja az élettelen tárgyak auráját, és az élő szervezet különböző színű energiakisugárzásait. A tobozmirigy azonban látja, de nem továbbítja az agy látóközpontjába. Látóképességének egyértelmű bizonyítéka az a tudományos megállapítás, mely szerint “a tobozmirigy felszínén a szemünkben található receptorokhoz hasonló képződmények vannak”.
Eónokkal korábbi őseinknél a harmadik szem még valóságos szerv volt, és a homlok közepén foglalt helyet. Később megjelentek a ma is használt fizikai szemek, de a harmadik szem még sokáig megmaradt felettük. Ez a mitikus szerv eredetileg szemformájú volt, üregét recehártyaszerű képződmény bélelte ki, elöl lencse zárta le, és vékony hámréteg takarta. A tibetiek szent könyve, a Dzyan-könyv szerint a “harmadik és negyedik faj még teljes mértékben birtokolta ezt a szervet, és nagy lett a gőgje.” Az emberfeletti képességek elbizakodottá tették őket, és ez okozta a vesztüket. Egy világkorszakkal később az “emberek belehullottak az anyagba”, szellemi látásuk elhomályosult, a harmadik szem fokozatosan elvesztette erejét. A feljegyzések szerint az elcsökevényesedés oly módon ment végbe, hogy a tobozmirigy “fokozatosan behúzódott az agyba, és elkövesedett”. Ezt jelenlegi tudományos ismereteink is alátámasztják, mely szerint: “A tobozmirigy kúp alakú, világosbarna agyrészlet, elülső szélén ásványi konkrementumok (agyhomok-lerakódások) találhatók.” Végül a harmadik szem külső szerve is eltűnt, az ürege bezáródott, és a helyét átvette szervezetünk hatodik csakrája, a homlokcsakra.
A teljesség érdekében meg kell még említeni, hogy fizikai alapjait tekintve az auralátásnak nemcsak a “harmadik szemhez” van köze. Ez az érzékszervünk ugyanis összeköttetésben áll a hipofízissel (agyalapi miriggyel) is. Ez teszi lehetővé a clairvoyance (klervoájansz) -nak, vagyis a tisztánlátásnak nevezett jelenséget, amely gyakoriságát tekintve még az auralátásnál is ritkább. A tisztánlátó nem gyengén ionizált levegő által keltett láthatatlan fényt, hanem minden anyagon áthatoló szubatomi energiasugárzást érzékel. Ezért az ily módon diagnosztizálók gyakran behunyják a szemüket, hogy a túl sok információ, a külvilág zavaró fényeffektusai ne tereljék el a figyelmüket arról, amit a homlokcsakrájuk közvetítésével a belső szemükkel látni akarnak. Ezek a jelenségek nem különíthetők el élesen egymástól, mert a tobozmirigy és az agyalapi mirigy között szoros kapcsolat áll fenn. Ezt bizonyítja egy müncheni szemészorvos felfedezése, mely szerint sokkal több szemideg ágazik el a hipofízis, mint az agy látóközpontja felé. Valószínűleg ez az oka annak is, hogy a színek különböző érzelmeket váltanak ki bennünk. Ez teremti meg a színterápia fiziológiai alapját. Jellemző e két misztikus erőközpont máig felderítetlen kapcsolatára, hogy a Védák-könyve szerint a lélek lakhelye a hipofízis, és nem a tobozmirigy.
Az energiapályák szintjének megállapítására ismert még az ingás módszer is, de az ilyen képességekkel rendelkező emberek felkutatása szintén körülményes. Marad tehát a próba, vagyis hogy mi magunk határozzuk meg kísérleti úton az illető meridián energiaszintjét. A kísérletezés során azonban nagyon ügyeljünk arra, hogy a próbakezelést sohase végezzük a meridián aktiváló vagy nyugtató pontján. Ha ugyanis egy erősen telített meridián tonizáló, vagy egy energiahiányos meridián szedáló pontjára rákezelünk, akkor a meridián energiaegyensúlya még jobban eltolódik, ami a beteg állapotának nagyfokú romlását eredményezi. A leghatékonyabb és leggyorsabb eredményt akkor érjük el, ha közvetlenül arra a pontra kezelünk rá, amely a meridián pontjai közül a leginkább javallott az illető betegségre. Amennyiben nem magunkat kezeljük, nagyon fontos a beteggel kialakított jó kontaktus. A beteget fel kell világosítani, hogy most egy próba folyik, és a kezelés után neki kell megmondani, hogy betegsége illetve közérzete javult-e vagy inkább romlott. Ha javult, akkor a meridián energiahiányos, így más pontokat is kezelhetünk rajta. 
A kezelés végén célszerű stimulálni a tonizáló pontot is, hogy általánosan is javítsuk a meridián energiaszintjét. Amennyiben a beteg állapota romlott, akkor nem tehetünk mást, mint rákezelünk a szedáló pontra. Ezzel kivonjuk az előzőleg bevitt káros energiát, mely a beteg megkönnyebbüléséhez vezet. A továbbiakban az erre a meridiánra vonatkozó betegségek gyógyításának egyetlen módja a szedáló pont többszöri kezelése. Ezenkívül amit még ezzel a készülékkel tehetünk, hogy az akupunktúrás szakkönyvünkben utánanézünk, hogy az illető meridián hosszanti “Lo” meridiánja üres-e vagy telített. Ez a mellettük felsorolt betegségtünetek alapján állapítható meg. Ha az illető segédmeridián energiahiányos, akkor rákezelhetünk még a fő meridián “Lo” pontjára is. Az akupunktúrás szakkönyvek a Yuan (juan), vagyis forrásponttal kapcsolatban azt írják, hogy önmagukban való kezelésük esetén az energiahiányos meridián ezen a ponton energiát vesz fel az “energia tengeréből”, telítettség esetén pedig energiát ad le oda. Ez valóban igaz, de csak tűs kezelésnél. Elektrostimulációs kezelésnél telített meridiánnál a Yuan pont stimulálása még tovább növeli a meridián energiaszintjét, ezért kezelését kerüljük.

A készülék használata
Mint a használati utasításból is kiderül, az elektrostimulációs készülékek többnyire néhány Hz-es, a bonyolultabb típusok pedig 2 kHz-ig növelhető frekvenciájú négyszög vagy csúcsimpulzus jellegű jelet bocsátanak ki magukból. A négyszög feszültséget szolgáltató készülékek hátránya, hogy használatuk közben légpárna alakul ki az elektróda hegye és a kezelt bőrfelület között, így a kezelőáramot többször is utána kell állítani. Biztonsági okokból mindegyik készüléket telepről táplálják, ezért soha eszünkbe ne jusson, hogy közvetlen hálózatra kapcsolt adaptert csatlakoztassunk hozzá. Egy esetleges transzformátorzárlat esetén ugyanis a hálózati feszültség bekerül a készülékbe, mely halálos áramütést okozhat. A tapasztalat szerint ezeknek a készülékeknek az áramfelvétele olyan csekély, hogy egy kis rádióelemről hónapokig működnek. Ha ritkán használjuk készülékünket, akkor tegyünk bele alkáli elemet, ezzel megakadályozhatjuk az önkisülést, a telep félévenkénti kényszerű cseréjét. (Az alkáliföldfémből készült szárazelem nem perforálódik.)
A kezelés megkezdésekor a keresett pont helyzete az akupunktúrás térképek alapján jól behatárolható. Pontos megkeresésüket a készülék pontkereső állásában végezzük. Az elektróda bőrfelületen való mozgatása során nagyon ügyeljünk arra, hogy a szabályozó potenciométerrel csak akkora áramot állítsunk be, amekkora feltétlenül szükséges. A hamis pontok ellen úgy védekezhetünk, hogy a készülék sípolása, tehát a feltételezett pont megtalálása után a szabályozó potenciométert lejjebb csavarjuk egészen addig, amíg a sípolás éppen elhallgat. Ezután mozgassuk meg az elektródát a megtalált pont környezetében, a készüléknek sehol sem szabad megszólalnia. Kissé növelve az áramot a készülék csak ezen az egy ponton jelezhet. Habár az akupunktúrás pontok villamos ellenállása legalább egy nagyságrenddel kisebb, mint a környező bőrfelület ellenállása, mégis gyakran előfordul, hogy nem találjuk meg a keresett pontot, a készülék több helyen is sípol. Ez ellen a legegyszerűbben úgy védekezhetünk, hogy az illető meridiánt abban a két órában kezeljük, amikor az a “szerv-óra” szerint a legaktívabb. Ennek a módszernek az alkalmazása szinte elkerülhetetlen a test olyan felületeinek kezelése során, ahol az egyes meridiánok nagyon közel futnak egymás mellett, sőt sokszor keresztezik is egymást. Ezzel az eljárással még a kezdők is biztosan megtalálják a keresett pontokat. A legkedvezőbb időintervallumok minden akupunktúrás könyvben fel vannak tüntetve.
A keresett pont megtalálása után kapcsoljuk át a készüléket kezelőáramra. Ezt megelőzően azonban feltétlenül állítsuk a kezelőáram-szabályozó potenciométert minimumra. Erre azért van szükség, mert a test különböző felületein lévő akupunktúrás pontoknak nem csak a kereső-, de a kezelőáram-igénye is eltérő. Ha a lábunkon végzett kezelés után változatlan potenciométer-állással rákezelünk az arcbőrre, kissé kellemetlen áramütésben lesz részünk. A szem körüli pontok, illetve a homlok stimulálása során a készülék működési frekvenciájával megegyező ritmusú villogást fogunk észlelni a szemben. Ez nem károsítja az idegeket, ha a beteget zavarja, javasoljuk neki, hogy hunyja be a szemét. Amennyiben nem magunkat kezeljük, akkor a pont megtalálása után állítsuk a kezelőáramot minimumra, és adjuk a készüléket a beteg kezébe azzal, hogy addig növelje az áramot, amíg enyhe csípést nem érez. Erre egyrészt azért van szükség, mert mi nem érezzük, hogy számára mikor megfelelő az áram intenzitása, másrészt pedig ha kezelés közben gyengül az áram, ezt időnként utána kell állítani. Túl nagy kezelőáramokat ne használjunk, mivel a nagyobb áram nem jelent gyorsabb gyógyulást, csak azt érjük el vele, hogy a bőr megég, és a stimulálás helyén kis heg keletkezik. A kezelést min. 3 percig végezzük. Többszöri rövid kezeléssel jobb eredményt érhetünk el, mint egy hosszúval.
Egyes esetekben a beavatkozás hatása már pár perc múlva érezhető, de a legtöbb esetben csak néhány óra múlva jelentkezik a hatás. Legnagyobb bizonyossággal azonban akkor győződhetünk meg kezelésünk hatékonyságáról, ha kivárunk egy 24 órás áramlási ciklust, vagyis azt az időt, amely alatt az energia végighalad a meridiánláncon. Ha a kívánt hatás másnap sem jelentkezik, akkor már valószínűleg nem is fog. Ez esetben keressünk más, hatékonyabb pontokat. Kivételt képez a speciális betegségek gyógyítása (pl. hajhullás, kopaszodás) amelyek megfigyeléséhez hosszabb időre van szükség. Egy-két kezeléstől soha ne várjunk tartós hatást, minimum nyolc-tíz alkalom kell a végleges gyógyuláshoz. Egy nap ne kezeljük ugyanazt a pontot többször. Ahhoz, hogy a kívánt hatás mind előnyeiben, mind hátrányaiban megmutatkozzon, az energiának legalább egyszer át kell mosnia az összes meridiánt, illetve a hozzájuk kapcsolódó szerveket. Ami a többi pontokat illeti, azokból se kezeljünk egyszerre sokat, mert energiatorlódás lép fel, a szervezet nem tudja feldolgozni azt a sokféle késztetést, amelyet az ingerpontokon keresztül kap. Az egy alkalommal stimulálandó pontok kiválasztásánál ügyeljünk arra, hogy egy időben ne kezeljünk két olyan pontot, amelyek ugyanarra a betegségre vonatkoznak, mert ekkor kedvező vagy kedvezőtlen hatás esetén nem fogjuk tudni eldönteni, hogy melyik pont okozta a változást. Az egyes meridiánok pontjait sorban, a kezdőponttól a végpont felé haladva kezeljük.
Amennyiben több betegségünk is van, fontos szabály, hogy a beavatkozást a legbelső energiaszinten kezdjük, és onnan hajtsuk kifelé az energiát a középső, majd a külső szintre, hogy azután a káros energia a tüdőn, illetve az orron keresztül távozhasson. Ellenkező esetben az energia beszorulhat a belső energiarétegekbe, és ott káros hatást fejthet ki. Ezek szerint betegségeink felszámolását a vastagbél-, gyomor-, vérerek ura- és a máj meridiánok kezelésével kezdjük. Ezt követően stimuláljuk csak a középső energiamezőt, a szív-, vese-, hármas-melegítő- és epehólyag meridiánjait. Végül a külső energiapáholy lép-, vékonybél-, húgyhólyag- és tüdő meridiánjainak sorra vételével zárjuk a kezelést. Az egyes betegségek gyógyítása során előfordulhat, hogy mintegy mellékhatásként más betegségek tüneteit érezzük kismértékben magunkon. Legtöbbször ez csupán a káros energia külső pályára szorulásának következménye, amely a kezelés előrehaladtával fokozatosan megszűnik.

Különleges pontok
Testünkön több mint 1000 akupunktúrás pont van. Közülük 397 tartozik a fő- és segédmeridiánokat alkotó pontok közé. A többi önálló kezelési pont, melyeknek a hatása még nem egészen tisztázott, sőt sok olyan különleges pont található a bőrünkön, amelyeket még fel sem fedeztünk. Jól ismertek azonban a fő meridiánok különleges pontjai, a háti shu és az elülső vész pontok. A szakkönyvek szerint a háti asszociációs pontok a szervezet egyes meridiánjainak munkáját hangolják össze, míg az alarm pontok ingerlése krónikus betegségek esetén hasznos. Sajnos ezeknek a pontoknak a kezelése elektrostimulációs készülékkel csak korlátozott formában valósítható meg. A legfontosabb tiltás, hogy nem kezelhetők az olyan vész vagy shu pontok, amelyeknél a hozzájuk tartozó meridián telített. Tehát ha szívmeridián telített, akkor ennek az energiapályának az alarm pontjára való rákezeléskor az állapot még súlyosabbá válik. Ugyancsak nem kezelhetők azok a vész illetve shu pontok, amelyek más telített meridiánokon helyezkednek el. Pl. ha az epehólyag-vezeték telített, akkor a rajta elhelyezkedő vészpontokat még akkor sem kezelhetjük elektrostimulációs készülékkel, ha a hozzájuk tartozó meridián üres. Ha viszont mind az alarm pontot hordozó meridián, mind pedig a szabályozandó meridián üres, akkor igen jelentős eredményt érhetünk el ezeknek a pontoknak a stimulálásával.
Rejtélyes, nehezen gyógyítható betegségek esetén fordítsunk gondot a segédmeridiánok kezelésére. Ezek nem vesznek ugyan részt a mindennapi energiakeringési ciklusban, de fontos szabályozó, összehangoló szerepet játszanak a szervezetben. Feladatuk a Yin- és Yang energiák sokszínű mozgásának szervezése, az energiaellátási zavarok elhárítása. A legtöbbjük tehát nem működik állandóan, lecsapoló vagy feltöltő tevékenységük időszakos. Jellegük alapján azonban egyértelműen szétválaszthatók. Egyik részük a Yin, másikuk a Yang jellegű zavarokat kompenzálja. Legfontosabb különleges meridián a kormányzó és befogadó vezeték. Ezek kezelési pontjai ugyanúgy hozzáférhetők, mint a 12 fő meridiáné.
Rajtuk kívül még 6 segédmeridián és 12 hosszanti Lo-meridián, valamint 4 úgynevezett Lo-edény található a szervezetben. A Lo-meridiánok a fővezetékek Lo-pontjain keresztül érhetők el. A többi segéd- vagy másodlagos meridián több ponton is kapcsolódik a fő meridiánokhoz. Ezeknek a kettős szerepet betöltő pontoknak a kezelése igen sokrétű hatást vált ki a szervezetben, és akkor is segítenek, amikor a szokásos kezelési pontok hatástalannak bizonyulnak. Egy példát kiragadva, ha a sok szenvedést okozó lumbágó a fő meridiánok segítségével nem gyógyítható, vegyük kezelésbe a Yang Qiao Mo segédmeridián nyitópontját, a húgyhólyag-meridián 62-es pontján. Ez a beavatkozás sok esetben hatásosnak bizonyult.

Magasabb rendű módszerek
A kínai akupunktúra tanítása szerint minden ember születése pillanatában egy meghatározott energiamennyiséget örököl. Ezt az energiát utólag már nem lehet természetes úton növelni, az idő múlásával és a különböző betegségek romboló hatása miatt a kapott energia csak csökkenhet. A terápia gondos összeállításával azonban úgy is gyógyíthatjuk betegségeinket, hogy ez túl sok energia kihajtásával, elvesztésével ne járjon. Erre egyszer lehetőséget ad a “dél-éjfél” szabály alkalmazása. Pl. a telített szívmeridián betegségei (hacsak nem krónikus szívbántalmakról, szívgörcsről van szó) nem csupán a szedáló pont segítségével gyógyíthatók, hanem a “szerv-óra” szerinti ellentétes meridián, az epehólyag-vezeték tonizálásával is. Amennyiben az energiapályák szintjeinek felderítése után azt tapasztaljuk, hogy a szívmeridián telített, az epehólyag-meridián pedig üres, akkor ne a szív-, hanem az epehólyag-meridiánt kezeljük. Ezáltal nem csak az epehólyag-meridián hiányával járó betegségeink gyógyulnak, hanem a “dél-éjfél” szabály alapján a szívmeridián betegségei is javulnak. Az ellentétes meridián szempontjából a gyógyulás hatásfoka tovább növelhető, ha a tonizáló ponton kívül az “idő” pontot is kezelésbe vesszük. Ennél a módszernél fokozottan ügyeljünk arra, hogy a stimulálást a kezelendő meridián szempontjából legaktívabb időszakban végezzük. Ugyanezt a felfogást alkalmazhatjuk az úgynevezett “férj-feleség” szabálynál is. A felborult egyensúly a “férj” gyengítésén kívül a “feleség”, tehát a társmeridián erősítésével, tonizálásával is visszaállítható. Ezeknek a szabályoknak az alkalmazásával elérhetjük, hogy több energia marad a szervezetünkben, így testünk sikeresebben védekezhet a kívülről támadó betegségek ellen. Ezeknek a módszereknek az alkalmazását jelentős mértékben megkönnyítik a Mellékletben közölt táblázatok. (Lásd az I. fejezet végén.)

Kisegítő eljárások
A kezelés során előfordulhat, hogy egyes ingerpontok meglehetősen érzéketlenül viselkednek, maximális stimuláló áram esetén is csak gyenge bizsergést érzünk. Ennek nagyon gyakran az az oka, hogy az energia pang a meridiánban. Ilyen esetekben jelentős intenzitásnövekedést érhetünk el, ha hosszirányban végigmasszírozzuk az energiapálya útvonalát. A legjobb, ha a meridiánt úgy képzeljük el, mint egy visszeret, ahol ujjainkkal hajtjuk előre a vért. Már néhány intenzív dörzsölés után többszörösére növekszik az ingerpontok érzékenysége. Az energia előrehajtása során ügyeljünk arra, hogy a dörzsölés iránya a kezdőponttól a végpont felé történjen, ellenkező esetben az energiaáramlás még inkább lelassul. Amennyiben egy-egy energiahiányos meridiánunkat mindkét oldalon teljesen végigmasszírozzuk, már önmagában ettől jelentős mértékben javulni fog a közérzetünk. A masszírozás pontos útvonala az akupunktúrás térképek alapján állapítható meg.
Megeshet, hogy testünk azon felületein, ahol vastagabb vagy érzéketlenebb a bőr, a pontkeresővel nem találjuk meg a keresett pontot. A készülék ilyenkor vagy mindenhol jelez, vagy sehol sem. Ezekben az esetekben néha kellemetlen, de biztos módszer az árammal való keresés. Kapcsoljuk a készüléket kezelő üzemmódba, és az áramszabályozó potenciométert állítsuk maximumra. A stimulálni kívánt pont feltételezett környékén lassan pásztázzuk át a bőrfelületet. Az akupunktúrás pont megtalálásakor kisebb-nagyobb csípést fogunk érezni. Ekkor csökkentsük a kezelőáramot olyan értékre, amelyet még fájdalom nélkül el tudunk viselni. Ez a módszer akkor is előnyösen alkalmazható, ha már jól ismerjük a kezelésre szoruló pont elhelyezkedését, tehát nincs szükség a keresésére, vagy ha sietünk és gyors kezelésre van szükség. Másokon azonban lehetőleg ne alkalmazzuk ezt az eljárást, mivel a hirtelen meginduló erős áram ijedtséget, félelmet válthat ki a betegben. Ennek a módszernek nagy előnye még, hogy segítségével életre kelthetők a krónikus betegségek folytán inaktívvá vált érzékelő pontok is. Amennyiben a megtalált ponton többszöri kezelésre van szükség, akkor jelöljük meg alkoholos filctollal, így elkerülhetjük az előbbi tortúra megismétlését. Ez a festék 2-3 napig is megmarad a bőrfelületen. Kálium-hipermangán alkalmazásával még tartósabbá válik a jelzés, és a legcsekélyebb mértékben sem mérgezi a szervezetet. Ez a fertőtlenítő folyadék gyógyszertárakban szerezhető be. Ebben az esetben hígítás nélkül alkalmazzuk. Ha tabletta formájában árusítják annyi vízben oldjuk fel, hogy tintaszerű folyadék legyen belőle.

Járulékos hatások
Egy-egy huzamosabb, több meridiánt is érintő kezelés során amennyiben a szív-, szívburok- vagy tüdőmeridiánunk telített, kismértékű szívszúrást vagy asztmatikus zavart észlelhetünk. Ennek az a kiváltó oka, hogy miközben más meridiánokat kezelünk a kézben tartott elektródán át az áram átfolyik az ujjainkon. Mivel a szív-, a vérerek-ura és a tüdőmeridián éppen azokon az ujjakon végződik, illetve indul el, amelyekkel az elektródát tartjuk, a kezelőáram óhatatlanul tölteni kezdi ezeket a meridiánokat is. Az áram nem az ujjbegy ellenkező oldalán lévő akupunktúrás pontokon folyik ugyan át, de a közelben halad, ezért egy idő után érezhető mennyiségű áram szivárog be a telített meridiánokba is. Egy másik káros tünet lehet, hogy a kézen átfolyó áram hosszabb idő után csuklóizületi fájdalmakat okoz az arra hajlamos egyéneknél. Ez főleg akkor fordulhat elő, ha az illető vékonybél-meridiánja üres, így az áthaladó áram ezt a csekély energiaáramlást is megzavarja. Tehát a zavaró hatás nem kizárólag telített, hanem energiahiányos meridiánok esetén is előállhat.
Ezek a káros jelenségek viszonylag egyszerű módon kiküszöbölhetők. A legtöbb elektrostimulációs készülékhez két elektródát adnak: egy kombináltat saját magunk, és egy kétrészes kivitelt mások kezelésére. Ha ilyen problémát észlelünk, akkor saját magunk kezelésére is használjuk a kétrészes elektródát, méghozzá úgy, hogy a földelő elektródát helyezzük le a padlóra, és csupasz lábbal lépjünk rá. Most már nyugodtan megfoghatjuk a kezelő elektróda fém palástját is, mivel ennél a változatnál az elektróda földelő pólusa nincs bekötve, áram csak az elektróda tűje, és a talpunk alatt lévő földelő elektróda között folyhat. A földelő elektróda elhelyezésénél ügyeljünk arra, hogy ne érintse a vesemeridián talpon található 1-es nyugtató pontját. Ezért lehetőleg úgy lépjünk rá a földelésre, hogy a talp közepétől a sarokig terjedő szakasz, vagy közvetlenül a lábujjaink alatti terület érintkezzen a segédelektródával. Vigyázzunk arra is, hogy a kezelés végeztével a földelő elektródát ne a zsinórjánál fogva húzzuk ki a talpunk alól, mert könnyen elszakadhat a csatlakozó vezeték. Lábizületeink kímélése érdekében időnként váltsuk a segédelektródát. Bal oldali meridiánjaink stimulálása során célszerű a bal-, míg jobb oldali meridiánjaink kezelésénél a jobb talpunk alá helyezni az elektródát. Ez nem csupán a lábboltozat izületeit kíméli, hanem jelentősen lerövidül az áramút mind a kereső-, mind pedig kezelő üzemmódban. Ezáltal nem csak a készülék hatásfoka javul, de testünk nagy része is mentesül a felesleges áramterheléstől.

Fülakupunktúra
Előfordulhat, hogy egy-egy betegségünk huzamosabb kezelés után is csak átmeneti javulást mutat. Ennek sok esetben az az oka, hogy az évek óta tartó kóros állapot már beíródott az agykéregbe, és a szervezet ezt tekinti normális állapotnak. Ebben az esetben hiába kezeljük a meridiánokat, az agy egy idő után visszaállítja a korábbi rögzült állapotot. Ez a kellemetlen jelenség az akupunktúra legfiatalabb ágával, a francia Nogier professzor által feltámasztott fülakupunktúrával a legtöbb esetben megszüntethető, mert minden egyes szervünknek a vetülete megtalálható a fülön is, annak egy jól elhatárolható darabkáján. Az ősi kínai írások szerint a fül formája úgy is felfogható, mint a fejjel lefelé álló magzat képe. Így a fülkagyló pontjai megfelelnek a magzat egyes szerveinek. Ezek az anatómiailag szabályos alakzatot alkotó területek közvetlen összeköttetésben állnak az agykéregnek azon részeivel, amelyek az illető szervek működéséért felelősek. A vonatkozó fülpontok stimulálásával törölhető az agykéregbe íródott hibás információ, és ezáltal az egészség helyreállítható. A mindössze 34 fülakupunktúrás pont kezelésénél nem játszik szerepet az ingerületi pályák energiahiánya vagy telítettsége. Ennek tudható be, hogy ezeket a pontokat a korszerű klinikákon ma már nem tűvel, hanem elektroakupunktúrás módszerrel ingerlik. A fülakupunktúra érdekessége még, hogy minél betegebb egy szervünk, annál érzékenyebb a fülön található vetülete. Ha készülékünkkel módszeresen áttapogatjuk a fül egész felületét, akkor a krónikusan beteg szerveinknek megfelelő területen még erősen lecsavart potenciométerállásban is jelzést kapunk. Súlyosabb esetekben ezeken a helyeken a bőr elszíneződését, berepedését, hámlását vagy kis hólyagocskák keletkezését is megfigyelhetjük.
Meg kell még említeni, hogy miután a kis átmérőjű fülakupunktúrás pontokat elég nehéz megtalálni, ezért a kezelésük nagy gyakorlatot igényel. Általánosságban azonban elmondható, hogy ha a beteg a kezelés során nem érez fájdalmat, feszülést a fülkagylójában, akkor a keresést tovább kell végezni, mert a kívánt pontot nem találtuk meg. Előfordul az is, hogy a kezelendő személy fülén szinte valamennyi pont érzékeny, vagy éppen ellenkezőleg, egyik sem. Ilyenkor masszírozzuk meg a fülkagylóját, majd ismételjük meg a vizsgálatot. Mivel a fülakupunktúra hatásmechanizmusa más, mint a testakupunktúráé, a két kezelés nem zavarja egymást; sőt kombinált alkalmazásuk javítja a gyógyítás hatásfokát. Túl sok pontot ez esetben se kezeljünk, mert az ingerre adott válasz erőssége megoszlik az egyes pontok között. A javulás előrehaladtával csökkenteni kell a kezelések gyakoriságát is. Kezdetben akár naponta ismételhetjük a kiválasztott pontok ingerlését, de ha javulás mutatkozik, korlátozzuk heti kettő, majd heti egy alkalomra a beavatkozások számát. 12-15 kezelés után pedig ajánlatos 2-4 hét szünetet tartani, és csak ezt követően vegyük sorra a még meglevő betegségeket. Ezt azért célszerű megtenni, mert a testakupunktúrához hasonlóan egy-egy beavatkozás itt is kihat az egész test állapotára, így könnyen megeshet, hogy az egyes panaszok idővel maguktól megszűnnek. Egy kezelés időtartama 10 perctől háromnegyed óráig terjedhet. Kisgyermekeknél vagy azoknál, akik nem tudják elviselni a tű látványát, gyógynövények magjával is megoldható az ingerlés. Ennél az ugyancsak Kínából származó módszernél egy tehénfűfaj, a Semen Vaccariare apró magját helyezik a kezelni kívánt pontra, és egy kis darab ragtapasszal rögzítik. A mag időnkénti nyomogatásával a hatás tovább fokozható. Az ily módon végzett fülakupunktúra hatékonysága vetekszik a tűszúrásos kezeléssel, ráadásul jóval olcsóbb.
Ezzel az eljárással nem csak gyógyítani lehet, hanem életünk végéig megőrizhetjük egyes szerveink épségét. A kalózok pl. nem divatból hordtak karikát a fülükben, hanem azért, hogy ne romoljon a látásuk. A fül pontjai jól használhatók még tengeribetegség ellen, a dohányzásról való leszoktatásra, vagy testsúlycsökkentésre is. Az éhségérzet megszüntetésén kívül a fülakupunktúra az anyagcsere fokozására, és a diétázás negatív következményeinek mérséklésére is képes. (Pl. a vércukorszint csökkentéséből eredő fejfájás és egyéb pszichoszomatikus tünetek csillapításra.) A több ponton történő kezeléssel a napi kalóriabevitelt 1000 kalória alá lehet szorítani, ami már néhány hét alatt radikális fogyást eredményez. Jó eredményeket értek el vele a migrén és az allergia megszüntetésében. Orvosi megfigyelések szerint a dohányzás elleni küzdelemben a fülakupunktúra a leghatásosabb módszer. Az esetek 60 százalékában eredményes. Egy új felismerés szerint a fülakupunktúra segít a drogokról való leszokásban is. A fülkagyló tüdő pontját stimulálva csökken a beteg kábítószerfüggősége. Jellemző a szervezetünket behálózó energiapályák sokoldalú szabályozhatóságára, hogy akupunktúrás pontok nem kizárólag testünk külső felületén, hanem a szájban is vannak. A szájüregben minden foghoz tartozik egy belső szerv, és ezeknek az ingerpontja a nyálkahártyán található. Az orálakupunktúrát nem a szokásos módon végzik, hanem vagy injekciót kap a beteg, vagy lézersugárral kezelik a megfelelő pontot. Mellesleg a kínai akupunktúra szerint minden meridián kapcsolatban áll egy-egy fogunkkal is, így ha egy ép fogunk hirtelen fájni kezd, annak többnyire a hozzá tartozó meridián energiazavara az oka.
Végezetül még egy jó tanács. Ne kezeljünk akupunktúrával olyan betegeket, akik erős gyógyszeres függésben vannak, akiknél a kezelés alatt felfüggesztett gyógyszeres adagolás életveszélyt jelenthet. Ugyancsak ne kezeljünk olyan embereket ily módon, akiknek ellenérzéseik vannak az akupunktúrával szemben, mert mint minden gyógymód, ez is csak akkor hatásos igazán, ha a páciens minden tőle telhetőt megtesz annak érdekében, hogy meggyógyuljon. Szigorúan tilos az elektrostimulációs készülék használata lázas betegeknél, terhesség idején, közvetlenül infarktus után vagy olyan személyeknél, akiknek pacemakerük van.

Az akupunktúra egyéb módjai
Az akupunktúrás kezelés legősibb módja a mechanikus ingerlés. Az őskorban erre a célra csontból vagy kőből csiszolt tűket, szúrószerszámokat használtak. (Ezt az ősi módszert ma is eredményesen alkalmazzák. Csak nem csonttal, hanem egy kiürült golyóstoll hegyével stimulálják a meridiánpontokat. Ha sikerül eltalálni őket, a hatás azonnali.) A tűs kezelés nem tekinthető egyszerű mechanikus ingerlésnek, mivel ebben az esetben a bimetall felépítés következtében már áram is folyik át az akupunktúrás ponton. Korunkban az aktív pontok kezelésének hagyományos mechanikus módját egyre inkább felváltja a korszerű eszközökkel, elektromos árammal, fénysugárral vagy ultrahanggal történő stimuláció. A párhuzamosított fénysugárral való ingerlést monokromatikus, vagyis azonos hullámhosszú fényt előállító lézergenerátorok teszik lehetővé. A lézerakupunktúra során az aktív pontok besugárzása vörös színű hélium-neon, vagy infravörös tartományban működő szilárdtest diódák által kibocsátott láthatatlan sugárnyalábbal történik. Az ultrahangos vagy szonoakupunktúra során a nagyfrekvenciás koncentrált hanghullámokat egy piezoelektromos fej állítja elő. A viszonylag kis intenzitású ultrahang nem csupán a bőr külső felületét ingerli, hanem a tűs kezeléshez hasonlóan a bőr alatti rétegekre is képes hatást gyakorolni. Az elektroakupunktúrával összehasonlítva a lézeres és az ultrahangos kezelés hátránya, hogy hatásfokuk alacsonyabb, a hozzájuk szükséges készülékek meglehetősen bonyolultak és drágák, használatuk pedig szakismeretet igényel. Előnyük viszont, hogy alkalmazásuk nem jár semmiféle stresszel, (pl. tűszúrás, áramcsípés) így előszeretettel alkalmazzák gyermekek akupunktúrás gyógyításánál.
A tűs kezelés mellett a hagyományos kínai akupunktúra másik legelterjedtebb módja a hővel való ingerlés. Ennek a közismert nevén moxaterápiának nevezett technikának a lényege, hogy az aktív pont felett egy speciális gyógynövényt, többnyire fekete üröm szárított levelét égetik el rúd, henger vagy kúp formájában. A vastagabb moxarudat vagy a vékonyabb moxahengert meggyújtás után a kezelendő pont fölé tartják, és a belőlük kiáramló intenzív hő végzi az aktív pontok stimulálását. A moxakúpot gyógykenőcs vagy különféle gyógynövényszeletkék közbeiktatásával ráhelyezik a kezelendő pontra, és a csúcsán meggyújtják. A bőrön elhamvadó feketeüröm-zúzalék intenzívebb hőhatást kelt, mint a besugárzásos technika, ezért ezt égetésnek nevezik. A moxás kezelés ritkább formája, amikor az akupunktúrás tű végére helyezik a moxakúpot, és ott égetik el. A bimetall tű nyelének melegítésekor ugyanis több áram folyik át az akupunktúrás ponton, ami fokozza az energiabevitelt. Megjegyzendő, hogy ugyanezen az elven növelni lehet a tűvel való energiaelvonást is. Ebben az esetben a tű nyelét folyékony szén-dioxiddal célszerű hűteni. Ennek legegyszerűbb módja, hogy egy elektronikai fejlesztésekben használt szén-dioxidos flakonnal befújjuk a tű nyelét úgy, hogy a permet ne a bőrre, hanem a testfelülettől kifelé szóródjon. A moxaterápia hátránya, hogy főleg égetéses kezelés esetén a bőr elszenesedik és csúnya, maradandó heget hagy maga után. Előnye viszont, hogy az erős hő hatására a bőr pórusai kitágulnak, és a moxakúp alá helyezett gyógynövényszeletkék hatóanyagai bediffundálódnak a testbe. Az ily módon felszívódott hatóanyag sokkal intenzívebb hatást vált ki, mintha az a gyomron keresztül jutott volna a szervezetbe.
A moxaterápia érdekessége, hogy a hőbesugárzásos kezelés tonizáló hatással van a meridián energiaszintjére, míg az égetéses módszerrel csökkenteni lehet a behatolt energia szintjét. Az utóbbi eljárás feltételezhetően oly módon fejti ki hatását, hogy a bőrfelület megégetése során elzáródik a telített energiavezeték aktív pontja. Ezt követően ezen a ponton többé már nem képes a külvilágból energiát felvenni, így fokozatosan csökken a telítettsége. A kellemetlen illatú füst elkerülése érdekében német mérnökök kifejlesztették már a moxarúd modern változatát is, amelyben az intenzív infravörös hősugárzást elektromos árammal fűtött zafír kristály szolgáltatja. Mellékesen megjegyezve a köpölyözés éppen ellentétes hatást gyakorol a szervezetre, mint az égetéses moxaterápia. Ebben az esetben a bőrfelületre helyezett harangokban keltett vákuum szinte kiszívja, kitisztítja az eldugult akupunktúrás pontokat, ami az energiabeáramlás megnövekedését eredményezi. A köpölyözéssel nem csak a meridiánok egyes pontjait lehet kitisztítani, hanem a test különböző részein található reflexzónákra is hatást lehet gyakorolni. Gyakran előfordul, hogy az üvegharang alatt a bőr elszíneződik. Ennek oka, hogy a szervezetben felhalmozódott méreganyagok a vákuum által megnyitott bőrpórusokon át szabadon távozhatnak. A minden esetben fellépő bőrpír hatása is kedvező, mert javítja a vérkeringést.

A moxaterápiával kapcsolatban megemlíthető még, hogy léteznek ezzel megegyező hatású, házilag is alkalmazható eljárások. Ilyen a helyi fájdalmak csillapítására szolgáló őrölt fehér bors. A fehér borsot vízzel és liszttel összekeverve a fájó területre kell kenni, és addig kell rajta hagyni, amíg a helyén égő-vöröses folt keletkezik. Erősebb hatású az őrölt mustármag és az ecet keveréke, amelyet a fájó területre rakva gézzel és ragtapasszal le kell ragasztani, és az égő érzés megjelenéséig rajta kell hagyni. Hasonló hatást vált ki a fokhagymapor alkalmazása, amelyet kb. 3 órán keresztül kell a kezelendő helyen tartani.
Ugyancsak az energiadugók megszüntetésére szolgál a tölcséres méhviasz gyertya. Ez az ősi, indián eredetű eszköz kettős feladatot lát el. A kezelendő bőrfelületre helyezve először vákuumot kelt, ami a köpölyözéshez hasonló hatást vált ki. A gyertyát a felső, szélesebb peremén kell meggyújtani. Ekkor a belső üreg megtelik füsttel, és vákuum keletkezik. A szívóhatás ereje átnyomja a füstöt a bőrön, bele az alatta levő szövetekbe. Ezt követően működésbe lépnek a méhviaszba kevert különböző gyógynövény-hatóanyagok, melyek a füsttel együtt fellazítják a gennyes törmeléket. A gennygyülem a vákuum következtében átdiffundál a bőr pórusain, és lerakódik a gyertya belső, hideg falára. Ennél a tisztító eljárásnál nem kell felvágni és kikaparni a nyirokcsomókban felhalmozódott salakanyagokat, vírusokat, baktériumokat. Az energiadugulást ugyanis ezek a szövetkeményedések okozzák. A köldökön történő kezeléssel szinte azonnal helyreáll az energiaáramlás, és 8-10 kezeléssel rendeződnek az emésztési problémák. A tisztító gyertyákat jól lehet alkalmazni krónikus arc- és orrüreggyulladás, fülfájás, és allergia esetén is. Jó eredményt értek el vele derékfájás és ágybavizelés, sőt az impotencia gyógyításánál. 
Sajnos a kereskedelemben kapható méhviasz gyertyák minősége igen eltérő. A természetgyógyászok által is használt TÁDÉ gyulladáscsökkentő gyertya azonban nem okoz csalódást. A betegségtől függően 20-féle gyógynövénykivonattal preparált méhviasz gyertyák használatát egy videokazetta is elősegíti. Megrendelhető: Kamilla Biyó Bt. 5000. Szolnok, Kossuth L. u. 21. Tel: (06)-56-240 259 és 06-20-936 6921. A fülgyertya továbbfejlesztett változata a testgyertya. Lényegében ugyanolyan, mint a fülgyertya, csak robosztusabb. Ennek megfelelően tovább ég, több meleget termel, és emiatt nagyobb a vákuumhatása. Főként hasüregi megbetegedések (fekélyek, bélrenyheség, görcsök) menstruációs zavarok, ciszták, miómák, valamint gerinc- és izületi problémák kezelésére használják. 

Kiegészítés
A teljesség kedvéért beszélni kell még az úgynevezett biostimulátorokról is, melyek mostanában kerültek kereskedelmi forgalomba. Ez a fogantyú alakúra kiképzett hordozható készülék tulajdonképpen egy masszírozó- és egy elektrostimulációs készülék ötvözete. Maga az ötlet nem rossz, mivel önmagában véve mindkét készülék igen hasznos. Ismeretes, hogy vibrációs masszírozó gépek a bőr intenzív mozgatása által vérbőséget idéznek elő a sejtekben, aminek igen kedvező kihatása van a közérzetre. Az elektrostimulációs készülék egészségmegőrző hatása az előzőekben részletesen ismertetésre került, a kettő kombinációja azonban nem szerencsés dolog, mert ezek a készülékek csak minimális és rendkívül felületes akupunktúrás ismertetéssel kerülnek forgalomba. Maga a gyártó is masszírozó gépként javasolja a használatukat, és ebből erednek a problémák. A bőr rendszertelen, célorientálás nélküli elektromos ingerlése során ugyanis könnyen megeshet, hogy egy telített meridián valamely pontjára kezelünk rá, ami egy idő után jelentős egészségkárosodást okozhat. A biostimulátorok szabályszerű használata még azok számára is lehetetlen, akik kielégítő akupunktúrás ismeretekkel bírnak, mivel ezek a készülékek 2-3 db gombszerűen kialakított elektródával rendelkeznek, és ezek a nagyméretű, 8-10 mm átmérőjű fémgombok teljességgel alkalmatlanok az akupunktúrás pontok megkeresésére, és egyedi kezelésére. Kétségtelen, hogy nagyfrekvenciás árammal hatékonyabban lehet a bőrt masszírozni, mint egyszerű mechanikus behatással, de a fenti veszély miatt az energiazavarokkal küszködő egyének kerüljék ezeknek a divatos készülékeknek a használatát. Hatékony akupunktúrás kezelésre csak olyan elektromos készülékek alkalmasak, amelyek pontkereső és pontkezelő áramkörrel egyaránt rendelkeznek, elektródájuk vastagsága pedig max. 2 mm, vagyis nem nagyobb, mint a legnagyobb akupunktúrás pont átmérője.

*
Az akupunktúra ma már a világ szinte minden államában elismert, és engedélyezett gyógymód. A hagyományosan gyógyító orvosoknak azonban továbbra is fenntartásaik vannak az eljárás hatékonyságával kapcsolatban. Sokan felvették közülük, hogy a javulás placebohatás eredménye is lehet. Ennek a vitának az eldöntésére egy német aneszteziológus, Konrad Streitberger olyan akupunktúrás tűt fejlesztett ki, amely úgy működik, mint egy színházi tőr. Amikor ez a parányi eszköz hozzáér a bőrhöz, a tompa hegye azonnal visszahúzódik a nyélbe. Ennek ellenére a tű a testen marad, és kívülről szemlélve semmi sem különbözteti meg a valódi tűtől. A páciens látja a testébe szúrt tűt, érzi a szúrást, holott a tű nem hatol be a bőrbe, így a fiziológiai reakció elmarad. Ezt a lehetőséget kihasználva a Heidelbergi Orvosi Egyetemen végrehajtottak egy vizsgálatot vállproblémákkal küszködő betegeken. Közülük 25 normál akupunktúrás kezelést kapott, míg 27 pácienst placebotűkkel szurkáltak meg. A kísérlet eredményeként az első csoportba tartozók sokkal nagyobb javulást mutattak, ami azt bizonyítja, hogy itt nem placebohatásról van szó. A teljes bizonyossághoz még végre kell hajtani a kettős vaktesztet is, ahol nem csak a betegek, hanem az orvosok sem tudhatják, hogy melyik páciens kap valódi akupunktúrás kezelést.
* 
Lassan rájövünk, hogy mekkora kárt okozott nekünk a természettől való elszakadásunk. A munkahelyi egészségfejlesztéssel foglalkozó tanulmányok is egyértelműen bizonyítják, hogy a természetes környezet gyógyító hatást gyakorol ránk. Különböző munkahelyeken folytatott vizsgálatok alapján bebizonyosodott, hogy szobai növények telepítésével könnyen látványos eredmények érhetők el az egészségmegőrzésben. Az amerikai Virginia Lohr professzor számítógépes operátorokat tartott megfigyelés alatt. Rendszeresen mérte a pulzusukat, vérnyomásukat, valamint bőrük vezetőképességét, mivel mindhárom a megemelkedett stresszt jelzi. A kutatás eredményeként kiderült, hogy azok az operátorok, akiknek a szobájában növények is voltak, az átlagnak megfelelő értékeket produkáltak a méréseknél, míg a másik csoport tagjainál problémák jelentkeztek. Az “egészségesebb” csapat termelékenysége is jobbnak bizonyult, 12%-kal jobban teljesítettek, mint a növények nélküli szobában dolgozó társaik. 
Az oslói egyetem professzora, Tove Fjeld is számos kutatást végzett ezen a területen. Két éven keresztül figyelte a Statoil cég munkatársainak két csoportját, és bebizonyította, hogy a betegségek fizikai tünetei csökkennek, ha az irodában növényekkel veszik körül magukat az alkalmazottak. A közérzetük pedig a második év végére 84%-kal javult. A növények ugyanis nem csupán a hangulatot teszik barátságosabbá, hanem csökkentik a levegőben található káros anyagok hatásait. A nyílt, egyterű irodák elterjedésével még nagyobb szerep jut a zöld élőlényeknek. A zaj is nagymértékben tompítható a szobanövények segítségével. A TMP Worldwide tanácsadó cég például az egybenyitott iroda mellett döntött, de az alacsony elválasztó falakra rengeteg virágcserép került. Így nemcsak a hangulat vált kellemessé, a zaj is csökkent, és a fény eljutott mindenhová. Ráadásul a növények segítségével a levegő páratartalma is könnyen az optimális 50-60% között tartható. 
A biztató eredmények láttán a német Sutter kiadócsoport esseni ügyfélközpontját is zöld oázissá alakították át. A telefonos ügyfélszolgálat alkalmazottai óriási nyomás alatt állnak, naponta több száz érdeklődő kérdéseire kell kedvesen és türelmesen válaszolniuk az egybenyitott irodában. Mivel javarészt rajtuk múlik az ügyfelek cégről kialakított véleménye, nagyon fontos volt egy olyan helyiség kialakítása, amelyben a legtöbbet képesek nyújtani. A természetes környezet nagyban hozzájárult a munkahelyi stressz csökkenéséhez, az ügyfelekkel szembeni kultúrált bánásmód biztosításhoz. Az esseni oázis kialakításába az alkalmazottak is beleszólhattak, de a növények gondozását már szakemberekre bízták.
Sokan csupán dísznek tekintik a szobanövényeket. Mások azért tartják őket, mert elnyelik az általunk kilélegzett szén-dioxidot, és oxigént termelnek. A NASA kutatói egyenként is megvizsgálták a szobanövények környezetre gyakorolt hatását. Meglepő eredményre jutottak. A szobanövények nem csak a szén-dioxidot nyelik el. A mérések szerint a dracéna (életfa), a fikusz és a krizantém “issza” a nyomtatók és a fénymásoló berendezések kipárolgását, csökkentik a levegő ózontartalmát. A szanszeveria (tigrislevél) és a bambuszpálma “eszi” azt a sugárszennyezést (elektromágneses kisugárzás, másodlagos röntgensugárzás), amely a számítógépek monitorából árad ki. A bútorok, bútorhuzatok, lakkok, festékek és más vegyszerek hatásától legjobban a gerbera, a szanszeveria, a spatifilium (fehérpárta) és a dracéna véd meg bennünket. Beisszák az ipari zsírtalanításra és száraz vegytisztításra használt triklór-etilént, amely májkárosodást okozhat. (Ez a vegyület a festékekben lakkokban, nyomdafestékekben is megtalálható.) Szobanövényeink tehát valóságos őrei egészségünknek.
*
Becslések szerint a világ lakosságának 35%-a küzd álmatlansággal. Dr. David Rapoport, a New York -i Egyetem alvászavarokkal foglalkozó központjának munkatársa szerint az álmatlanság a századforduló legsúlyosabb járványai közé tartozik. Aki nem alszik eleget, annál nő a szív- és érrendszeri betegségek kialakulásának veszélye. Az alvás során szervezetünk könnyebben megköti a szabad gyököket, vagyis azokat a molekulákat, melyek hatással vannak a sejtek öregedésére, sőt rákot is okozhatnak. Egy nemrégen végzett vizsgálatban a Chicagói Egyetemen 11 egészséges fiatalembernek egy héten át csupán napi 4 óra alvást engedélyeztek. A hatodik napon a sejtjeik már úgy működtek, mint egy 60 éves emberé, a vérük inzulinszintje pedig olyan magas volt, mint a cukorbetegeké. Az alváshiány a fehérvérsejtek és a hidrokortizon nevű hormon termelődését is befolyásolja, melynek következtében az ember védtelenné válik a fertőzésekkel szemben. Ez az oka annak is, hogy könnyebben alakulnak ki nála keringési zavarok. William Dement, a Stanford Egyetem kutatója szerint az alvás minőségéből lehet a leginkább megállapítani, hogy valaki milyen hosszú ideig fog élni. A Sao Paulo -i alváskutató központ munkatársai megjegyezték, hogy ha az emberek tudnák mi megy végbe egy olyan szervezetben, amelyet megfosztanak az alvástól, kétszer is meggondolnák, hogy az alvást csupán időpazarlásnak, a lusták időtöltésének tartsák.
Különösen fontos a jó alvás a gyerekeknél. Ilyenkor termelődik a legtöbb növekedési hormon. A tizenévesek szervezete 50-szer több növekedési hormont termel éjszaka, mint nappal. Az alvás az étvágyunkra is hatással van. Agyunk az alváshiányt éhségérzetként értelmezi. Alvás közben a szervezetünkben megnövekszik a leptin mennyisége. Ennek a hormonnak az a feladata, hogy tudassa velünk, ha már eleget ettünk. Amikor a kelleténél tovább maradunk ébren, kevesebb leptin termelődik, ezért több szénhidrátot kíván a szervezet. A nagyobb szénhidrátfelvétel pedig elhízáshoz és cukorbetegséghez vezet. Az evés közben termelődő leptin visszafelé is hat. Mennyiségének növekedésével kevesebb hipokretin termelődik az agyban, és emiatt elálmosodunk. Valószínűleg ez is hozzájárult ahhoz, hogy sok országban rövid pihenőt tartanak ebéd után, sőt sokan le is fekszenek egy-két órára, mielőtt visszatérnek a munkájukhoz. 
A New York -i Columbia Egyetem kutatói megállapították, hogy akik csak 4 órát alszanak, azoknak több mint 70%-kal, akik pedig 5 órát, azoknak mintegy 50%-kal nagyobb az esélyük a túlsúly kialakulására. A 18 ezer személyen végzett megfigyelés során az is kiderült, hogy az elhízás oka nem csak a jóllakottság érzetének hiánya, hanem a fokozott éhségérzet. Az éjszakánként 9 óránál kevesebb ideig alvók szerveztében a jóllakottság érzetét keltő leptin csökkenése mellett nő az éhségérzetet keltő ghrelin hormon mennyisége. Ezért álmatlan éjszakák után a kialvatlan emberek jóval többet esznek a szokásosnál. Korunk zaklatott életmódja is elősegíti az elhízást. Svéd kutatók megállapítása alapján stressz hatására megnő a vér kortizoltartalma. Ezt a hormont a mellékvesekéreg állítja elő a hipotalamusz és az agyalapi mirigy közreműködésével. Hatására hastáji elhízás, inzulinnal szembeni ellenállás, és zsíranyagcsere-zavar lép fel a szervezetben. 
A kutatók arra is rámutattak, hogy a testmozgás a 2-es számú cukorbetegséggel ellen is hatásos. Nagyon fontos, hogy a testmozgás életelemünkké váljon, mert testünk vázizomzata reagál legérzékenyebben az inzulinra. Megdolgoztatása során nem csak a harántcsíkolt izmok zsírtartalma csökken, hanem az inzulinnal szembeni ellenálló képességük is. A vizsgálatok azt is megerősítették, hogy legnagyobb mértékben a helyes étrend járul hozzá a 2-es számú cukorbetegség kialakulásának megakadályozásához. A cellulóz- és pektintartalmú táplálék ellenáll az emésztőenzimeknek. Ezek az anyagok mérséklik a szőlőcukor, a telített zsírsavak és a koleszterin felszívódását a bélből. Fékezik az inzulinképződést és a vércukorszint-emelkedést. Érzékennyé teszik a szervezetet az inzulinnal szemben. Fokozzák az epesavak koleszterinből való képződését, és ezeknek a szerves savaknak széklettel való kiürülését. Mindemellett a bélrendszerben megduzzadva megszüntetik az éhségérzetet, sőt jóllakottságot váltanak ki.
*
A környezetszennyezés növekedésével fokozódik a harc a természetvédők és a környezetszennyező létesítmények, valamint a természet pusztulását közömbösen szemlélő politikusok között. A nyílt felszólalások és a sajtóviták már odáig fajultak, hogy egyesek a zöldmozgalmak aktivistáit ökoterroristáknak nevezik. Ez azonban nem zavarja a természetvédőket. Rendületlenül teszik a dolgukat, fáradhatatlanul végzik önként vállat feladataikat. Minden lehetőséget megragadnak, hogy visszaszorítsák a környezetszennyezést, megvédjék az egészségünket. Függetlenségük megőrzése érdekében csak magánszemélyektől fogadnak el támogatást. Állami segítségre, ipari lobbik által felajánlott pénzre nem tartanak igényt. Ezért szervezetüket csak úgy tudják fenntartani, hogy aktivistái ingyen dolgoznak. Szerencsére mind több ember látja be tevékenységük nélkülözhetetlenségét, ezért a befolyt összegekből komoly kutatásokat is tudnak finaszírozni. Ennek eredményeként a Greenpeace szakemberei olyan új eljárást dolgoztak ki, amellyel kimutatható az élelmiszerekben (húsban, tejben, tojásban) a genetikailag módosított takarmány maradványa. Ezzel az eljárással egyértelműen megállapítható, hogy genetikailag módosított szóját etettek a haszonállatokkal. A módszer alkalmas az állati eredetű liszt (csontliszt, szárított döghús) takarmányba keverésének kimutatására is.

Budapest, 1989. szeptember

MELLÉKLET

MERIDIÁNOK ENERGIAMAXIMUMA
/szerv - óra/

Máj	1 - 3 h	
Tüdő	3 - 5 h	
Vastagbél	5 - 7 h	
Gyomor	7 - 9 h	
Lép-hasnyálmirigy	9 - 11 h	
Szív	11 - 13 h	
Vékonybél	13 - 15 h	
Húgyhólyag	15 - 17 h	
Vese	17 - 19 h	
Vérerek ura	19 - 21 h	
Hármas melegítő	21 - 23 h	
Epehólyag	23 - 1 h	
Befogadó vezeték	-	
Kormányzó vezeték	-	
Másodlagos meridiánok	-	

FÉRJ - FELESÉG KAPCSOLAT

Szív - Tüdő	Vékonybél - Vastagbél	
Máj - Lép-hasnyálmirigy	Gyomor - Epehólyag	
Vese - Vérerek ura	Húgyhólyag - Hármas melegítő	

SZERV - ÓRA SZERINTI ELLENTÉTES MERIDIÁNOK

Tüdő - Húgyhólyag	Lép-hasnyálmirigy - Hármas melegítő	
Vastagbél - Vese	Epehólyag - Szív	
Gyomor - Vérerek ura	Máj - Vékonybél	

IRÁNYÍTÓ- ÉS KÜLÖNLEGES PONTOK

	Tonizáló
pont	Szedáló
pont	"Lo"
pont	"Xi"
kulcspont	Yuan
forráspont	Idő
pont	Elülső
vészpont	Háti
shu-pont	
Tüdő	Lu 9	Lu 5	Lu 7	Lu 6	Lu 9	Lu 8	Lu 1	UB 13	
Vastagbél	LI 11	LI 2	LI 6	LI 7	LI 4	LI 1	St 25	UB 25	
Gyomor	St 41	St 45	St 40	St 34	St 42	St 36	CV 12	UB 21	
Lép-hasnyálmirigy	Sp 2	Sp 5	Sp 4	Sp 8	Sp  3	Sp 3	Li 13	UB 20	
Szív	H 9	H  7	H  5	H  6	H  7	H 8	CV 14	UB 15	
Vékonybél	Si 3	Si 8	Si 7	Si 6	Si 4	Si  5	CV 4	UB 27	
Húgyhólyag	UB 67	UB 65	UB 58	B 63	UB 64	UB 66	CV 3	UB 28	
Vese	K 7	K 1	K 4	K 5	K  3	K 10	GB 25	UB 23	
Vérerek ura	P 9	P 7	P 6	P 4	P 7	P 8	CV 17	UB 14	
Hármas melegítő	TW 3	TW 10	TW 5	TW 7	TW 4	TW 6	CV 5	UB 22	
Epehólyag	GB 43	GB 38	GB 37	GB 36	GB 40	GB 41	GB 24	UB 19	
Máj	Li 8	Li 2	Li 5	Li 6	Li 3	Li 1	Li 14	UB 18	

II. fejezet
KEZELÉSI TANÁCSADÓ AZ ELEKTROSTIMULÁCIÓS
KÉSZÜLÉKEKHEZ;
TERMÉSZETES TÁPLÁLKOZÁS
Az előző fejezetben az elektrostimulációs kezelés alapvető szabályai kerültek ismertetésre. Az akupunktúrának ez a sajátos alkalmazási módja azonban további lehetőségeket is rejt magában. Akiknek sikerült az előző részben leírt szabályokat elsajátítani, azok újabb hasznos információkra tehetnek szert az alábbi tanácsokból. A két fejezet együtt már olyan ismeretanyagot biztosít, amely bárki számára megnyitja az öngyógyításnak ezt a hatékony és modern formáját. Ezeken a lépcsőfokokon haladva, a mikro- és makrovilág összefüggéseinek átgondolása során sokan olyan felismerésre jutnak, amely az akarat és az emberi agy lehetőségeinek végtelen tárházát nyitja meg előttük.

Újabb meridiánvizsgáló módszerek
Mindazok számára, akik az I. fejezet alapján eljutottak arra a szintre, hogy bátran elkezdhetik önmaguk kezelését, a legnagyobb nehézséget meridiánjaik energiaállapotának feltérképezése jelenti. Mivel nem látjuk energiapályáinkat, azok töltöttségi szintjét közvetlenül nem tudjuk érzékelni. Ennek megállapítására a már ismertetett próbakezeléses módszer a leghatékonyabb, de hátránya, hogy alkalmazása átmeneti egészségromlással is járhat. Ezért lesznek akik idegenkedni fognak ettől a nagy hatásfokú, de kissé drasztikus módszertől. Számukra javasolható egy hasonló hatásmechanizmusú, de lényegesen veszélytelenebb eljárás. Ez nem más, mint a mágneses próba; amely főleg érzékeny, vékony bőrű egyéneknél alkalmazható előnyösen. Ehhez szerezzünk be egy kb. 6-7 mm átmérőjű és 10-12 cm hosszú erősen felmágnesezett acélrudat. A legkönnyebben ALNICO ötvözőanyagú mágnesrúdhoz juthatunk hozzá. Az oldalát PVC zsugorcsővel szigeteljük le, hogy az ujjainkról ne kerüljön rá zavaró villamos töltés. A villamossági szaküzletekben beszerezhető 7 mm átmérőjű, vastag falú zsugorcső felhúzás utáni zsugorításához nincs szükség ipari hőágyúra, mert ez a művelet gáztűzhely, vagy akár egy öngyújtó lángja fölött is végrehajtható.
A próbát oly módon végezzük, hogy a mágnesrúd ellentétes töltésű végét néhány percig nyomjuk a vizsgálandó meridián megfelelő pontjához. Ennek a módszernek a hátránya, hogy csak a telített meridiánjaink megkeresésére alkalmas. Ezt a helyzetet az a szemléletes hasonlat érzékelteti leginkább, hogy egy kritikus mértékben feltöltött palackból néhány százalék gázt elvezetünk, akkor elkerülhetjük a robbanást. Ha viszont egy üres tartályba néhány csepp vizet töltünk, attól az még nem fog megtelni. Tehát ezzel a csekély hatékonyságú eszközzel csak a telített meridiánjaink szedáló pontján keresztül tudunk érzékelhető hatást elérni. Ez tulajdonképpen nem is olyan nagy baj, mivel a próbakezeléses módszer hátránya csak a telített meridiánjaink vizsgálatánál jelentkezik, üresnek tűnő meridiánjaink ellenőrzésénél nyugodtan alkalmazhatjuk az árammal történő próbát.
Egy ennél is kíméletesebb, de bizonytalanabb módszer meridiánjaink energiaállapotának kifürkészésére, testünk céltudatos figyelése. A visszér kialakulásának pl. a vérerek ura-meridián energiahiánya az egyik oka. Az akupunktúrás szakkönyvekből tudjuk, hogy ez a meridián a “szerv-óra” szerint 19 és 21 óra között töltődik fel energiával. Ha este 7 óra után azt tapasztaljuk, hogy kezünkön és lábunkon a visszeresség jelentősen csökken, az erek kevésbé dagadnak ki, akkor valószínű, hogy vérerek ura-meridiánunk energiahiányban szenved. Ugyanúgy következtethetünk valamely meridiánunk energiatelítettségére is, ha a megadott időszakban a megfelelő meridiánhoz tartozó szervünk állapota romlik. Így pl. ennek tudható be, hogy a telített meridiánú májbetegek gyakran éjjel 1 és 3 óra között vannak a legrosszabbul. Az álmatlanságnak, a hajnali 2-3 óra közötti felébredésnek is gyakran a májmeridián telítettsége az oka. Mellesleg ez az állapot a vékonybél-vastagbél áttételeken keresztül emésztési zavarokat is szokott okozni. Ugyanezen az alapon könnyen megérthetjük, hogy a legtöbb tüdőbeteg, vagy a tüdejüket dohányzással szándékosan rongálók miért éppen hajnalban, vagy kora reggel köhögnek a legintenzívebben. Kissé komplikálja a helyzetet, ha valamely szervünk állapotáért egyszerre több meridián is felelős. Ilyen szervünk pl. a szív, melynek állapota nem csak a szív-, hanem a vérerek ura-meridián töltöttségi fokától is erősen függ.
Tovább bonyolítja ennek a módszernek az alkalmazását, hogy a megfigyelt jelenség gyakran áttételek útján jön létre. Ha pl. reggel 7 és 9 óra között azt tapasztaljuk, hogy visszereink összehúzódnak, az nem a gyomormeridiánnak tudható be, hanem annak, hogy az energiával telítődő gyomormeridián a “dél-éjfél” szabály alapján csökkenti a vérerek ura-meridián telítettségét és ez váltja ki az érzékelt hatást. A helytálló következtetések megállapításához tehát tisztában kell lennünk az egyes energiapályák szervezetünkre gyakorolt globális hatásával is. Ennek ismeretében már könnyen eldönthetjük, hogy a gyanúsnak talált meridián okozza-e az érzékelt jelenséget, vagy a “dél-éjfél”, illetve a “férj-feleség” szabály által megnyilvánuló áttételes hatásról van szó. Ne feledkezzünk meg arról sem, hogy téli időszámítás esetén az óra által mutatott időhöz adjunk +1 órát. Szervezetünk ugyanis nem követi a mi energiatakarékossági szempontból bevezetett időszámításunkat. Ha valamely betegségünk intenzitása nem függ a napszakoktól, akkor jó okunk lehet a különleges meridiánjaink, elsősorban a kormányzó- és a befogadó vezeték befolyására gyanakodnunk. A teljesség kedvéért meg kell jegyezni, hogy ez az utóbbi módszer nem csak a legkisebb hatásfokú, hanem egyúttal a legbizonytalanabb is, mert képzelgésre hajlamos egyének könnyen juthatnak tévútra, hamis következtetéseket vonva le egyes betegségeik és meridiánjaik energiaállapotának viszonyáról.

Kiegészítő kezelési szabályok
Az I. fejezetben szó volt arról, hogy elektrostimulációs készülékkel csupán beadni lehet energiát, elvonni nem. Ez a hiányosság azonban ne keserítsen el bennünket, mivel az egészség előfeltétele a testünkbe áramló külső energiák összhangja, vagyis a kozmikus erőközpontból kiáramló Yang, és a mikrovilágunk középpontjából, a Földből kiáramló Yin energia egyensúlya. A szervezet energiaegyensúlyának megbomlása esetén rendszerint minden egyes energiatúltengésben lévő vezetékhez tartozik egy energiahiányos meridián is, mely a “dél-éjfél” vagy a “férj-feleség” szabály szerint könnyen megtalálható. A megfelelő pontok elektrostimulációs úton való ingerlésével, vagyis az energiahiányos meridiánokban folyó bioáram serkentésével a rendelkezésre álló készülékünkkel is visszaállíthatjuk bioenergia-egyensúlyunkat. Energiatúltengés esetén a szedáló pontokat csak akkor célszerű kezelni, ha erős fájdalmaink vannak, vagy ha gyors életmentésre van szükség. Normál esetben a társmeridiánok feltöltésével végezzük a gyógyítást. Az energiahiányos meridián feltöltése, az energiaegyensúly helyreállítása után a kezelt meridián betegségein kívül a vele kapcsolatban lévő telített meridián beteg szervei is automatikusan meggyógyulnak.
Érdekességként megemlíthető, hogy Fülöp-szigeteki healerek ezt a problémát percek alatt megoldják, mivel a kezükből kiáramló intenzív bioenergia-sugárzással rövid idő alatt képesek az energiahiányos meridiánokat feltölteni, és ezzel a beteg szerveket tartósan meggyógyítani. Daganatos megbetegedések esetén az intenzív szubatomi sugárzás a rákos sejteket is képes elpusztítani. Az elhalt sejteket a szervezet öntisztító mechanizmusa távolítja el a nyirokérrendszer segítségével. Mint tudjuk, az akupresszúránál figyelembe kell venni mind a meridián jellegét, mind pedig töltöttségi szintjét. A kézrátételes gyógyításnál azonban egyszerűbb a helyzet. Itt a kézből kiáramló Yin és Yang energiák nem az egyes akupunktúrás pontokkal érintkeznek, hanem a meridiánok egészével. A healer nem keres akupunktúrás pontokat, hanem végigsimítja a páciens bőrét, és a kezelt testrész meridiánjaiban, vagy a beteg szervben automatikusan végbemegy a töltéskiegyenlítődés. A healer energiaszintjétől függően ez az eljárás ruhán keresztül is eredményes lehet. Ügyelni kell azonban arra, hogy energiafeltöltés esetén a kéz Yin és Yang energiamezőivel itt is csak ellentétes jellegű meridiánok kezelhetők. A kezet tehát úgy kell elhelyezni a beteg szerv vagy meridián felett, hogy a Yin zóna Yang meridiánt, a Yang zóna pedig Yin meridiánt sugározzon be. A legtöbb healer ezt az irányítást sokszor öntudatlanul végzi, mert csak a beteg szerv aurájának elszíneződését figyeli. Kezelés közben a kezét már eleve úgy helyezi el, hogy a gyulladás csökkenjen, illetve a meridiánokban a töltéskiegyenlítődés létrejöjjön.
Ennél a típusú gyógyításnál gond csupán azokkal a healerekkel van, akik nem képesek kezelés közben figyelemmel kísérni a meridiánokat, és más módon sem látnak bele a testbe. Náluk könnyen előfordulhat, hogy főleg nagyobb testfelületek kezelése esetén a helytelen energiairányítás következtében súlyosbítják a telített vagy energiahiányos meridiánok állapotát. Ilyen healerekhez tehát csak akkor menjünk, ha tudjuk, hogy melyik meridiánunkkal van baj, és saját érdekünkben ragaszkodjunk a szigorúan irányított akupresszúrás kezeléshez. Semmiképpen ne hagyjuk, hogy az általuk jónak vélt koreográfián alapuló rapszodikus mozdulataikkal szétzilálják meridiánjaink energiaegyensúlyát, vagy a már meglévő energiazavart tovább fokozzák. Egyébként ezek a jellegzetes söprő kézmozdulatok nagy hasonlóságot mutatnak a mesmerizmussal. Ez a gyógyítási mód azonban csak abban az esetben hatásos, ha a healer le tudja csökkenteni az agyfrekvenciáját legalább alfa szintre. Ha erre nem képes, akkor az energiabesugárzás irányíthatatlanná válik, és többet árt, mint használ.
Ebben a földrajzi régióban számos olyan gyógyító is van, aki képes arra, hogy a kezéből kiáramló energiával egy erős antikohéziós teret hozzon létre, amely semlegesíti a molekulák közötti összetartó erőt, és ezáltal vágási sebek keletkezése, vagyis a sejtek szétroncsolása nélkül is képesek behatolni a test belsejébe. Ennek a magasabb rendű gyógyítási módszernek az az előnye, hogy az elhalt szövetdaraboknak az eltakarítását nem bízzák a szervezet lassú öntisztító mechanizmusára, hanem egy sajátos műtéti eljárás során kiemelik a testből, tehát az energiabesugárzás útján meggyógyított szerveket egyúttal meg is tisztítják. Miután a behatolás során a hagyományos műtéti eljárástól eltérően az egyes sejtek nem sérülnek meg, ezért a vérveszteség csak minimális, vér csak annyi keletkezik, amennyi a felnyitott bőr, illetve a kiszedett szövetdarabok hajszálér-csatlakozásaiból kiszivárog. Ha a beteg szerv egy darabja teljesen elhalt (pl. bélfekélynél), akkor a fekélyes bélszakaszt az ujjaikból kiáramló antikohéziós energiával besugározva kiszakítják, az ép végeket egymáshoz illesztik, és varratmentesen összezárják. Ebben a tevékenységükben már szükségük van egy segédhealerre is, aki műtét közben szintén az ujjaiból kiáradó energiával nyitva tartja a sebet, meggátolva a bőrfelület manipuláció alatti összezáródását. Az ép szövetek varratmentes csatlakoztatását az teszi lehetővé, hogy energiával való kezelés során a szétválasztott felületek mentén lévő molekulák között nagymértékben csökken az összetartó erő. A healer ezeket a “felpuhított” szövetdarabokat egymásba nyomja, majd az antikohéziós erőtér megszüntetésével az összegyúrt molekulák között ismét helyreáll a kohéziós erő, és ez biztosítja az illeszkedő felületek tökéletes összeforradását.
Maga a diagnosztizálás, a betegség megállapítása kétféleképpen megy végbe. A healerek egy része látja az aurát és az erős elszíneződések alapján könnyen megtalálja a beteg szerveket. A healerek nagyobbik része a “clairvoyance” technikát alkalmazza, vagyis erős koncentrálás útján agyfrekvenciájának egy alsóbb tartományában a páciens testét belülről fokról-fokra végigvizsgálja, és így keresi meg a beteg szerveket. Ennek a ma még misztikusnak mondható gyógyítási módszernek további előnye még, hogy a test nem fertőződik, mivel az intenzív bioenergia-sugárzás életképtelenné teszi a szervezetbe került baktériumokat, meggátolva ezzel a szaporodásukat. (Ez a baktériumölő hatás annyira intenzív, hogy az Arigo nevű mexikói pszí-sebész által operálóeszközként alkalmazott rozsdás bicska sem okozott soha fertőzést.) A műtét elvégzése után az antikohéziós tér megszüntetésével a molekulák közötti vonzóerő cipzárszerűen ismét zárja a megnyitott bőrfelületet, így a beavatkozás után seb nem képződik, vágási nyomok nem láthatók. A bioenergia-kisugárzásnak a fertőtlenítésen kívül fájdalomcsillapító hatása is van, ezért ezeknél az operációknál nem alkalmaznak altatást sem. A többnyire néhány perces beavatkozás után a beteg felkel a műtőasztalról, és saját lábán távozik. A teljesség kedvéért érdemes megemlíteni, hogy a nyugati országokban praktizáló pszí-sebészek sok esetben meg sem nyitják a testet, hanem a műtétet az aura ötödik, éterinek nevezett rétegén hajtják végre, ami idővel áttevődik a fizikai testre.
Sajnos mi nem rendelkezünk ilyen különleges erőkkel. Energiahiányos meridiánjaink elektrostimulációs készülékkel való töltögetése nem a leghatékonyabb módszer, de ne veszítsük el a türelmünket. Az üres meridiánokba juttatott bioenergia ugyanis az egyes kezelések között is állandóan gyógyítja a beteg szerveinket. A kezelés előrehaladtával minél több energia kerül az energiahiányos meridiánba, annál inkább képes legyőzni az útjába került gátakat, “energia-dugókat”, annál akadálymentesebb lesz a meridián saját energiaáramlása is. A healerek ezeket a dugókat egyetlen nagy energialökettel szüntetik meg, de szükség esetén ezek az akadályok lassú feltöltés útján is legyőzhetők. A Fülöp-szigeteken végzett gyógyítás rendkívül hatékony ugyan, de a tetemes útiköltségen kívül van egy hátránya. Gyakran előfordul, hogy a visszaszerzett egészség néhány év múlva hirtelen elkezd romlani, a korábbi betegség ismét visszatér. Ennek oka, hogy az energiaegyensúlyt nem elég helyreállítani, hanem azt meg is kell őrizni. Erre két módszer áll rendelkezésünkre. Az egyik az önszuggesztiós (önszuggeszciós), vagyis a hit útján történő energiaregenerálás, a másik út pedig meridiánjaink karbantartása. Utóbbi célra igen alkalmas az elektrostimulációs készülék, mivel könnyebben lehet vele energiát beadni, mint a hagyományos tűs akupunktúrával, a készülék mindig kéznél van, fertőzésveszély nincs, és ráadásul nem kerül pénzbe a rendszeres igénybevétele.
Az előzőekben elmondottak alapján a kezelésnél az esetleges energiadugók mielőbbi megszüntetése érdekében fordítsunk fokozott gondot a “Xi” kulcspontok megmozgatására. Ezeknek az ingerpontoknak a kezelése egyébként reumás megbetegedések és izületi panaszok esetén is rendkívül hatékony lehet. Az energiadugulás nagyon könnyen lehet egymást kiváltó betegségek elindítója is, ezért energiahiányos meridiánjaink átjárhatóvá tétele alapvető feltétele egészségünk visszaszerzésének. Az energiahiányos meridiánok stimulálása során fordítsunk figyelmet a kezdőpontra is, az itt betöltött energia hasonló hatást vált ki, mint a tonizáló pont kezelése. Ügyeljünk arra is, hogy ha a “férj-feleség” szabály alá tartozó meridiánok mindegyike telített vagy energiahiányos, akkor egymás után mindkét meridiánt kezelni kell, ellenkező esetben a másik meridiánban jelentős állapotromlás lép fel. Sem a “férj-feleség” sem pedig a “dél-éjfél” szabály nem vonatkozik azonban a kormányzó és a befogadó vezetékekre, mert ezek a meridiánok a napszaktól és egymástól függetlenül bármikor kezelhetők. 
Nehezen diagnosztizálható, rejtélyes betegségek esetén érdemes figyelmet fordítani a különleges pontokra is. A kormányzó vezetéken elhelyezkedő In-Do pont, valamint a fejen levő pontok stimulálásával pl. jó hatásfokkal kezelhető az energiahiányból eredő lámpaláz és beszédhiba. Energiatúltengésből eredő szorongásnál, izgulásnál (különösen, ha az szívpanaszokkal párosul) a vérerek ura-meridián, illetve a szívmeridián kezelésével lehet segíteni a P9, P7, P5, H9, H7 és H5 pontokon. Egyébként a beszédzavar gyógyításánál jelentős javulás érhető el a hasi légzés elsajátításával is. A tüdő mélyére lejutó levegő ugyanis megnöveli a vér oxigéntartalmát, amely az agyba eljutva tágítja az ereket, oldja a beszédközpontban kialakult görcsöt.
Ne alkalmazzuk az elektrostimulációt bakteriális és vírusos megbetegedések esetén, mivel a fertőző mikroorganizmusok szaporodása gyors, az akupunktúrás gyógyító eljárás viszont lassú. Ezeket a gyorsan végbemenő kóros folyamatokat a rákhoz hasonlóan csak koncentrált bioenergia-sugárzással lehet megállítani, és mi ilyen intenzív energiabeadásra nem vagyunk képesek. Ugyancsak kerüljük az akupunktúra alkalmazását heveny megbetegedések (pl. vakbélgyulladás) esetén is. A betegségnek ebben a végső szakaszában már csak a gyors operáció segíthet.
Ami a kezelési időt illeti, az akupunktúrás eljárásnak időbeli korlátja nincs. A kezelés maximális időtartamának csak az ésszerűség szab határt. Nincs értelme ugyanis tovább folytatni a stimulációt, ha az akupunktúrás pont már kimerült. Töltéselvonásnál ez abban nyilvánul meg, hogy a bőr ellazul, kisimul, a tűre gyakorolt kezdeti szorítása megszűnik, és enyhe pír keletkezik a kezelés helyén. A töltésbevitelt pedig csak addig célszerű végezni, amíg a bőr észrevehető módon rá nem szorul az elektródára, amíg az elektróda hegyét a bőr nem öleli körül. Ekkor az ingerpont környékén bőrünket hidegnek érezzük. Ez azt jelzi, hogy az akupunktúrás pont telítődött, több töltést már nem tud elnyelni. Ekkor egy ciklusnyi időt, azaz 24 órát ki kell hagyni, hogy a meridián feldolgozhassa, elszállíthassa a kapott energiát, a kezelés kellő hatékonysággal csak ezt követően folytatható.
Az akupunktúrás szakkönyvek receptúrájában az egyes ingerpontok mellett feltüntetett javallatokat ne vegyük szentírásnak. Ezek csak azt jelölik, hogy az eddigi tapasztalatok szerint egy-egy betegség kezelésére mely pontok voltak a legalkalmasabbak. Ez nem jelenti azt, hogy nem találunk esetleg olyan pontot, amit a receptúrák nem említenek, de a mi esetünkben mégis igen hatékonynak bizonyul. Ezért ha a javasolt ingerpontok nem segítenek, akkor a beteg szervünk közelében vegyük kezelésbe az összes üres meridiánunk ingerpontjait, mert könnyen előfordulhat, hogy valamelyik hatásos lesz. Ha ez sem segít, akkor gondoljunk a fő és a másodlagos meridiánok találkozási pontjaira, a kardinálpontok stimulálására. Szimmetrikus meridiánjaink kezelése során vegyük figyelembe, hogy a jobb és a bal oldali energiapályánk töltöttségi szintje nem mindig azonos, ezért gyakran előfordul, hogy csak féloldalas kezelésre van szükség.
Betegségeink feltárása, meridiánjaink energiaállapotának alapos megismerése után eljuthatunk egy olyan szintre, amikor már nem szükséges, hogy szolgai módon, meridiánról meridiánra haladva végezzük a kezelést. Ebben a stádiumban már ismerjük testünk szinte minden reagálását a külső káros behatásokra, ezért próbáljunk meg összefüggéseket keresni az egyes betegségeink között, mivel ezek sohasem egyszerre alakulnak ki. Az első mindig energiaegyensúlyunk felborítója lesz, és ha nem kezeljük ki, láncreakciószerűen újabb és újabb betegségek kiváltójává válik. A gyógyítást szintén meghatározott sorrendben kell végrehajtani; ezért nem árt, ha vissza tudunk emlékezni, hogy mi volt az első komoly betegségünk, mi indította el egészségünk fokozatos romlását. A magasabb rendű kezelési eljárás kidolgozásánál fokozottan alkalmazzuk az akupunktúra jól bevált szabályait, különösen a “dél-éjfél” és a “férj-feleség” szabályt. Ha kellő kombinatív képességgel rendelkezünk, egy idő után rá fogunk jönni, hogy egy-egy meridiánunk energiaegyensúlyának felbomlásáért melyik meridián a felelős. Ha ezt felismerjük, akkor már lényegesen könnyebbé válik a kezelés is. Egy példával alátámasztva, ha betegségeink folytán meridiánjaink energiaállapota úgy alakul, hogy a gyomor- és a vesemeridiánok üresek, a vérerek ura-meridián pedig telített, akkor semmiképpen sem célszerű a meridiánokat egyenként stimulálni. A gyomormeridián erősítésével ugyanis a “dél-éjfél” szabály szerint a vérerek ura-meridián gyengülni fog, ami viszont a “férj-feleség” szabály szerint erősíteni fogja a vesemeridiánt. Így tehát egyetlen kezeléssel a gyógyulásban is előidézhetünk egy láncreakciószerű folyamatot.
Egyébként ez a láncreakció mindig létrejön, még akkor is, ha nem kívánatos a megnyilvánulása. Egyszerűbb esetekben, amikor csak egy-egy meridián energiaszintje csökkent le, előnyösebb lenne a feltöltést úgy elvégezni, hogy ez ne legyen kihatással a társmeridiánokra. Ez azonban nem lehetséges, ezért előfordulhat, hogy egy idő után olyan betegségek lépnek fel, amelyek tipikusan a társmeridiánok energiazavarára utalnak. Ha pl. álmatlanság vagy fejfájás ellen az epehólyag-meridiánunk tonizáló pontját kezeljük, akkor mindaddig nem tapasztalunk kóros hatást, amíg az energiaegyensúly be nem áll. Amennyiben az alapbetegségünkért nem csak ez a meridián a felelős, akkor természetesen tovább folytatjuk a stimulálást, amely túltöltéshez vezet. Ebben az esetben már radikálisan változik a társmeridiánok energiaszintje is, ami azt eredményezi, hogy a “dél-éjfél” szabály szerint a szívmeridián, a “férj-feleség” szabály szerint pedig a gyomormeridián energiaszintje csökkenni fog. A szívmeridián zavara szívszúrásokban vagy szívritmuszavarokban nyilvánulhat meg, míg a gyomormeridián energiaszintjének csökkenése emésztési rendellenességeket okozhat. A láncreakció azonban rendszerint nem áll meg itt, hanem tovább gyűrűzik. Így pl. a “dél-éjfél” szabály következtében a gyomormeridián lemerülése fokozza a vérerek ura-meridián töltési szintjét, ami a vérnyomás növekedését eredményezi. Ennek legszembetűnőbb megnyilvánulása, hogy a végtagjainkon kidagadnak a visszerek. A szívmeridián viszont a “férj-feleség” kapcsolat következtében a tüdőmeridián energiaszintjét fogja megnövelni, ami leginkább rekedtséget, mandulagyulladást, esetleg köhögési rohamokat vált ki.
Tehát ne lepődjünk meg, ha valamely meridiánunk kezelése során a kezdeti előnyös változásokat hirtelen fellépő káros hatások követik, mert ez a túltöltés következménye. Ebben az esetben nem célszerű a kezelt meridián töltési szintjét csökkenteni, mivel ez az eredeti betegség újbóli fellépését eredményezné, és arra sincs szükség, hogy az összes megváltozott energiaszintű meridiánunkat utántöltsük, mert a bonyolult összefüggéseket nem biztos, hogy nyomon tudjuk követni. Ebben a szituációban elég, ha a kezelt meridiánnal közvetlen kapcsolatban lévő energiapályákat stimuláljuk, vagyis ebben az esetben a gyomor- és a szívmeridiánokat feltöltjük. Ez megakadályozza a láncreakció továbbgyűrűzését, és megszünteti a káros hatásokat. A két társmeridián feltöltése ugyanis visszahatásként lecsökkenti az epehólyag-meridián energiaszintjét, és beáll az egyensúly. Ezt követően az epehólyag-meridiánunkat ne kezeljük tovább, amíg az alapbetegség újra vissza nem tér, tehát amíg a töltésszintje nem kezd el ismét csökkenni.
Sajnos a betegségek előrehaladott stádiumában előfordulhatnak szabálytalan esetek is. Pl. ilyen szituáció állhat elő, amikor a vastagbél-, a vese- és a vérerek ura-meridiánok mindegyike telített, és tipikusan vesemeridiánra jellemző betegséggel állunk szemben. Ebben az esetben a fenti szabályok nem használhatók. A probléma csak az üres meridiánok töltöttségi szintjének emelésével számolható fel fokozatosan. Akut esetekben azonban nincs más választásunk, mint hogy felkeressünk egy megfelelő anatómiai ismeretekkel rendelkező szakképzett akupunktőrt, aki tűs kezeléssel a kiválasztott pontokon keresztül csökkenti a vesemeridián töltöttségi szintjét. Nagymértékben nehezíti a helyzetet, hogy ilyen szabálytalanságok nem csak az egyes energiapályák között, hanem egy-egy meridiánon belül is előfordulhatnak. Főleg a kormányzó és a befogadó vezetékek esetén gyakran tapasztalható, hogy a meridián telített vagy energiahiányos pontjainak sorába beékelődik egy ellenkező energiaszintű, azaz energiahiányos, illetve telített pont is. 
Egy-egy meridiánon belül váltakozó energiaszintű energiapontok nem fordulhatnak elő, de az gyakran megesik, hogy egy energiadugó következtében a meridián egyik felében energiatöbblet, a másikban energiahiány lép fel. Ha pl. az epehólyag-meridián 20-as pontjában energiablokk keletkezik, akkor a 43-as pontján keresztül hiába tonizáljuk a meridiánt, az energiapálya fejen található szakasza továbbra is energiahiányos lesz. Így pl. nem múlik el az epehólyag-meridián energiahiányából eredő fejfájás, pedig normál körülmények között a tonizáló pont stimulálásával ennek a problémának meg kellene szűnnie. Ha tovább erőltetjük a dolgot, akkor könnyen előfordulhat, hogy az epehólyag-meridián nyakon aluli szakaszában energiatúltengés lép fel, így a fejfájásunk mellé olyan betegségek is társulnak, amelyek a 21-től 44-ig terjedő pontok telítettségéből erednek. Ezeken a bonyolult helyzeteken többnyire csak nagy gyakorlattal rendelkező képzett akupunktőrök képesek úrrá lenni. Amennyiben egy ilyen szituációba kerülve bajt okoznánk magunknak, és képtelenek vagyunk kijutni belőle, akkor egy kiadós energiaregeneráló alvás sokat segíthet a helyzetünkön.

Tápenergia-ellátás
A legtöbb hordozható kivitelű elektrostimulációs készülék igen kis fogyasztású, a behelyezett telep rendszeres használat esetén is több mint egy hónapig elegendő. Lemerülőfélben levő elemmel ne használjuk a készüléket, mivel a kezelőáram csökkenésével egyre jobban rá kell nyomni az elektródát a bőrfelületre ahhoz, hogy a kívánt hatást elérjük, és ez a hámréteg sérülésével, hegesedésével jár. A használt telepet nem kell eldobni, mert az elektrostimulációs készülékből kivett elemek kvarcórákban vagy híradástechnikai készülékekben még sokáig használhatók. Szükség esetén a közönséges cink-karbon elemet megfelelő készülékkel egyszer fel is tölthetjük. Alkáli elemeknél azonban az újratöltés szigorúan tilos, mert ha egy ilyen típusú elemre új állapotban külső feszültséget kapcsolunk, akkor a rákényszerített feszültségtől lemerül, használt állapotban pedig a töltőáram hatására kialakuló gáztól fel is robbanhat. A normál elemek azonban nem kizárólag speciális töltőáram-korlátozó készülékekről, hanem egy szabályozható kimenetű feszültségstabilizátorról közvetlenül is tölthetők. Áramkorlátozó ellenállás nélküli gyorstöltésnél a töltőfeszültséget állítsuk az üresjárási feszültségre (ez 9 V-os elemnél kb. 10,5 V) és a töltést egy sorba kötött ampermérőn figyelve addig folytassuk, amíg a töltőáram nem csökken minimumra. Ekkor fejezzük be a töltést, mivel a túltöltés, vagy a töltőáram növekedése az elem melegedéséhez és gyors tönkremeneteléhez vezet. Ha stabil feszültség helyett együteműen egyenirányított feszültséget használunk, akkor többször is fel tudjuk tölteni az elemet. Ennek a módszernek a hátránya viszont, hogy a töltőfeszültség nehezebben szabályozható. (Ez a közvetlen töltési eljárás egyébként jól alkalmazható kvarcórák lemerült gombcelláinak regenerálására is. Ebben az esetben a töltési feszültség kb. 1,7 V. A töltővezetékeket legegyszerűbben egy ruhaszárító csipesszel rögzíthetjük a gombelem fegyverzetein.)
A normál elemek beszerzése során fokozott gonddal járjunk el, mert csak azok a telepek használhatók kellő hatékonysággal, amelyeknek a kapocsfeszültsége Deprèz, azaz tápfeszültséget nem igénylő, kis bemenő ellenállású műszerrel mérve eléri a névleges értéket (1,5 - 4,5 vagy 9 V-ot). Mivel nem mindenki rendelkezik otthon mérőműszerrel, ezért elemet nagyobb szaküzletekben ajánlatos vásárolni, ahol forog az áru. A cink-karbon elemek ugyanis fél év alatt a raktározás során is lemerülnek, tönkremennek. 1,5 V-os cellák használata esetén az új elemeket ne keverjük a használtakkal, mert egy lemerült cella az összes többit tönkreteszi. Mindezen hátrányok elkerülhetők, ha alkáli elemet vásárolunk. Ezeknek a szavatossági ideje ugyanis 4 év. Különösen előnyös ez a megoldás azok számára, akik ritkán használják a készüléküket, mivel így évek múlva is működőképes marad, és nem kell számolni a telepcsatlakozók elsavasodásával sem.
Az elektrostimulációval, lézersugaras vagy ultrahangos akupunktúrával hivatásszerűen foglalkozók telep helyett hálózatról is üzemeltethetik a készülékeiket, ha a hálózati tápegység és a készülékek közé beiktatnak egy biztonsági leválasztó transzformátort. Ennek az 1:1 feszültségarányú transzformátornak a lényege, hogy a primer és a szekunder tekercs külön jármon, különálló csévékben helyezkedik el, és a vasmag védőföldelve illetve nullázva van. A beszerzésnél ügyeljünk arra, hogy kizárólag szakemberek által készített, és hatóságilag bevizsgált transzformátort vásároljunk.
Olcsóbb készülékeknél előfordulhat, hogy a tápegységből kiáramló elektromágneses sugárzás zavarólag hat a működésükre. Ez abban nyilvánul meg, hogy pontkereső állásban a készülék lecsavart potenciométerállásban is sípol, gerjed. Ilyenkor fordítsuk meg a tápegység villásdugóját a konnektorban.

Karbantartás
Ha nagyon gyakran használjuk a készülékünket, egy idő után a folytonos átkapcsolgatástól kontakthibák léphetnek fel. Ez néha meglehetősen kellemetlen formában nyilvánul meg. Pl. előfordulhat, hogy pontkeresés után kezelőáramra való átkapcsoláskor nem érzünk semmit, a kezelőáram csak az átkapcsoló megmozgatása után (többnyire maximumra csavart potenciométerállás mellett) indul meg. Amennyiben ez a jelenség gyakran ismétlődik, a készüléket szét kell szedni, és az átkapcsoló érintkezőit 96%-os alkoholba mártott ecsettel ki kell mosni. Később hasonló kontakthibák léphetnek fel az áramszabályozó potenciométerekben is. Ha a potenciométerek zárt kivitelűek, a tisztítás sajnos nem kivitelezhető, a hiba csak csere útján szüntethető meg. Ugyancsak kontakthibát okozhat az elsavasodott cink-karbon elem is, ha hosszú időre a készülékben felejtjük. A korrodált telepcsatlakozók polírpapírral többnyire felújíthatók. A karbantartással és javítással kapcsolatos teendőket célszerű szakemberre vagy szervizre bízni.

Talpreflexológia
Sokan összetévesztik a talpreflexológiát az akupresszúrával, holott a kettőnek nem sok köze van egymáshoz. A talp egy-egy meghatározott területének masszírozása az idegpályákhoz hasonló reflexpályák útján fejti ki gyógyító hatását. Ezeknek az ingerpályáknak nem az a szerepük, hogy energiával lássák el a szervezetet, hanem az idegekhez hasonlóan az aggyal állnak összeköttetésben, és jelzik, ha a testben valahol energetikai zavart észlelnek. Ezek az ingerületek tehát az agyba jutnak, és tulajdonképpen az agy váltja ki a gyógyító hatást; utasítást ad a szervezetnek a korábbi egészséges, vagyis a normális állapot helyreállítására. Az áttételes hatásmechanizmusnak tudható be, hogy az akupunktúrás kezeléssel ellentétben a reflexzónás kezeléseknél többnyire csak 2-3 hónap múlva mutatkozik a kívánt hatás. Ennek a gyógymódnak a jellegzetes kísérőjelensége, hogy ha a betegségnek megfelelő zónát masszírozzuk, a hideg, merev láb meleg és laza lesz. Amennyiben ezt a hatást nem érjük el, a fáradozásunk nem lesz eredményes. További sajátossága ennek a terápiának, hogy a megfelelő zóna kezelésekor a panaszok néhány hétig tartó súlyosbodása gyakran előfordul. Ennek oka, hogy a szervezet öngyógyító erői életre kelnek, és a megélénkülő tevékenység tüneteit észleljük. Ezen átmeneti időszak után azonban folyamatos javulás tapasztalható.
Ahhoz, hogy a talpreflexológia hasson, elengedhetetlenül szükséges, hogy a páciens higgyen a gyógyulásban, vagyis a tudata, az agya elfogadja, hogy ez az eljárás alkalmas gyógyításra. Ha az agy ellenáll, nem képes elfogadni ennek a módszernek a hatékonyságát, akkor a kívánt hatás többnyire elmarad. Az akupunktúra és az akupresszúra viszont a szervezet energiapályáinak, az egyes szervek, szövetek energiaellátásának szabályozása útján fejti ki hatását, így a tudat kevésbé befolyásolja a gyógyulást. A szervezet energiaegyensúlyának felborítása, vagy az egyensúly helyreállítása akkor is kihat a szervezetre, ha az agy közvetlenül nem avatkozik be a folyamatba. Ez alól csak a fülakupunktúra a kivétel, de ennek a gyógyítási eljárásnak csak annyi köze van az akupunktúrához, hogy ezt is tűvel gyakorolják. A fülakupunktúra hatásmechanizmusa tulajdonképpen megegyezik a talpreflexológia működési elvével, a különbség csak a gyógyítás kivitelezésében van. Mivel a fül jóval kisebb, mint a talp, így az egyes ingerpontokhoz csak tűvel lehet kellő hatékonysággal hozzáférni. Alapvetően ezért került ez a reflexpályás gyógyítási módszer az akupunktúra szakterületéhez. Ez persze nem jelenti azt, hogy a fül ingerpontjait, ugyanúgy ahogy a talppontokat, nem lehet az ujjainkkal, vagy a körmünkkel is stimulálni, erre számos példát találhatunk az akupresszúrás szakkönyvekben. Mellesleg a fülakupunktúrához hasonlóan a talpreflexológia is ősi kínai módszer. A modern zónaterápia alapjait viszont az amerikai dr. Fitzgerald teremtette meg a XX. század elején azáltal, hogy a talpat a test egyes szerveihez rendelt zónákra osztotta.
Reflexzónák egyébként nem csupán a talpon, hanem a kézen, sőt a test egyéb felületein is vannak. Kezelés szempontjából azonban ezeknek a zónáknak kisebb a jelentőségük, szerepük többnyire a talp sérülés következtében begyulladt zónáinak helyettesítésére korlátozódik. Igen jelentős viszont ezeknek a zónáknak a szerepe vitalitásunk megőrzése szempontjából. Az egész életükön át keményen dolgozó emberek nagyrészt annak köszönhetik kifogástalan egészségüket és hosszú élettartamukat, hogy a nehéz fizikai munka minden reflexzónájukat alaposan megmozgatja, ami a kezdődő betegségek automatikus gyógyulását váltja ki. Mellékesen megjegyezve a henyélés közvetlenül is beteggé tehet bennünket, mivel aktív mozgás hiányában elsorvadnak az izmaink, és csontritkulás következtében egyre törékenyebbé válnak a csontjaink. Intenzív fizikai munkával azonban nem csak testünk fittségét őrizhetjük meg, de elősegíthetjük szervezetünk méregtelenítését is, hiszen a testünkben felhalmozódott salakanyagok izzadás útján, a bőrpórusokon keresztül is jelentős mennyiségben képesek eltávozni.
Érdekessége még a reflexzóna-terápiának, hogy akut esetekben az egyes zónákban húgysavkristály lerakódások jönnek létre. Ez a salakanyag azonban a masszírozás során lassan felszívódik a véráramba, illetve a nyirokérrendszerbe. A kezelés során ügyeljünk arra, hogy a masszírozás mindig a test irányába történjen, tehát a talpon a sarok, a kézen pedig a csukló felé mozgassuk a zónába lerakódott salakanyagot. Reflexzóna-terápia alkalmazása esetén kerüljük a fém óraszíjak, fém karperecek és nyakláncok viselését, mert ezek a tárgyak az érzékelő vezetékek energiaáramlását megzavarják.
Az akupresszúrán és a reflexzóna-terápián kívül a kezünkön végezhető gyógyításnak van egy harmadik módja is, a mudrák. A mudrák, vagyis a speciális ujjtartásokkal történő gyógyítás egy ősi indiai módszer, amely a szervezet energetikai, fizikai és pszichikai egyensúlyának megteremtésére szolgál. A mudrák alkalmazási módját az őket pártfogoló, magasan fejlett Földön kívüli civilizáció mutatta meg az indiaiaknak ugyanúgy, ahogy a kínaiak is a saját “isteneiktől” tanulták meg az akupunktúra szabályait. Az indiaiak azonban a kínaiakkal ellentétben nem fektették le írásban az egyes szabályokat, így azokat a mesterek mind a mai napig szóban adják tovább tanítványaiknak. A kínai Huang Ti császár az i. e. III. évezredben megalkotta a “Sárga Császár Belgyógyászati Könyvét”, amely sok hasznos tanácson kívül rögzítette az akupunktúra addig csak szájhagyomány útján öröklődött szabályait. Ennek köszönhető, hogy ez a történelmünk hajnalán keletkezett gyógymód mindmáig torzításmentesen, és gyakorlatban is használható módon fennmaradt.
A mudrák alkalmazási módja viszont napjainkra erősen elbizonytalanodott, és nagyrészt feledésbe merült. Újbóli feltámasztása, és az európai emberek számára is alkalmazhatóvá tétele Kim da Silvának köszönhető, aki az indiai mesterektől elsajátított kéztartásokat összehangolta a kínai akupunktúra által rögzített ingerpontokkal, és az ily módon pontosított szabályokat “Kezünkben az egészség” című könyvében közreadta. A szerző a mudrákat reflexzóna-kezelésnek nyilvánította, de nagy a valószínűsége annak, hogy itt nem az agyi energiaszabályozó, -felügyelő központ egyes területeinek ingerléséről van szó, hanem energiahidak létrehozásáról. Betegségeink gyakori kiváltó oka, hogy a meridiánláncban elakad az energia, nem tud kellő mértékben átáramlani az egyik energiapálya végpontjából a másik kezdőpontjába. Ezen segítenek a mudrák azáltal, hogy ujjaink különböző pontokon való összeérintésével létrehozunk egy (szükség esetén több) energiahidat a telített és az energiahiányos meridiánok kezdő és végpontjai között. Ez a probléma egyébként a lábon is előállhat, de sajnos a lábujjainkat nem vagyunk képesek hasonló ügyességgel összeérinteni, így ezt a zavart más úton kell korrigálni. 
A teljesség kedvéért meg kell még említeni a reflexzóna-kezelések legújabb ágát, a nyelvakupunktúrát. Suh Jieguang kínai orvos akupunktúrás leírásokat tanulmányozva nemrégen rájött arra, hogy a fülhöz hasonlóan a nyelven is található legalább 40 reflexzóna, amelyek a 12 meridiánnal, valamint az egyes szervekkel állnak kapcsolatban. Újabban ezen a módon sikerrel gyógyítottak már bénulásos beszédzavart, agyvérzés okozta mozgásképtelenséget, arcbénulást, sőt gyermekbénulást is. Természetesen a nyelven található reflexzónákat nem nyomkodással, hanem lézersugárral, illetve elektrostimulációval ingerlik. Újabban az akupunktőrök egy része talpreflexológia-kezeléseket is végez ezzel a módszerrel. Érdekessége ennek a fajta kezelésnek, hogy ha a készüléket 10 Hz-es frekvenciára állítják be, akkor a beteg agyfrekvenciája is lecsökken erre az értékre. A megfigyelések szerint az alfa szinten végzett kezelések hatékonysága rendkívül jó. A gyors javuláshoz feltehetően hozzájárul a beteg relaxációja is, ami a kezelés után felszabadulttá, idegileg oldottabbá teszi.
*
Sajátos ága a reflexológiának az íridológia, amely egy magyar orvos, Péczeli Ignác felfedezésén alapul. Ennek lényege, hogy a szem szivárványhártyáján, az íriszen hasonló reflexpontok találhatók, mint a fülön, a nyelven, a kézen vagy a lábon. A test minden egyes szerve meghatározott területet foglal el a szivárványhártyán, és betegség esetén jellegzetes elszíneződések jönnek létre ezekben a zónákban. Az írisz tanulmányozása útján történő diagnosztizálás azonban komoly szakmai ismereteket igényel, a laikusok csak súlyos belső elváltozásokat képesek észrevenni a szivárványhártyán. Vannak orvosok, akik a szem reflexzónáit nem csupán diagnosztizálásra használják, de ezen keresztül meg is gyógyítják a betegséget. Ennek módja, hogy egy pontszerű, gyenge fénysugarat irányítanak a szem beteg szervhez tartozó zónájára. A fókuszált fénysugár aktiválja a beteg szervvel összeköttetésben álló reflexpályát, ami gyógyító ingert vált ki az agynak abban a tartományában, amely ennek a szervnek a felügyeletéért felelős.
Jellemző az íriszdiagnosztika megbízhatóságára, hogy egy németországi felmérés szerint a gyomor- és bélrendszeri megbetegedések esetén a páciensek 80%-ánál, a húgyúti megbetegedéseknél több mint 80%-ban, a szív- és érrendszeri panaszoknál 77-78%-ban, az idegrendszeri betegségeknél pedig 70%-ban egyezett az íriszen talált elváltozás a hagyományos módszerekkel felállított diagnózissal. Emellett az íriszdiagnosztika néhány perc alatt lezajlott, míg a hagyományos vizsgálatok órákig tartottak, és a különféle ultrahangos és rétegröntgen berendezések alkalmazása következtében óriási összegbe kerültek. Az írisz nem csak kimutatja a szervezet elváltozásait, hanem az előbb említett módon rajta keresztül meg is lehet gyógyítani a beteget. Ezt az teszi lehetővé, hogy az írisz speciális zónái egyben reflexológiai vezetékek végpontjai is. A láb-, a tenyér-, és a fül reflexvezetékeihez hasonlóan összeköttetésben állnak az aggyal, és az ingerületet továbbítva képesek pozitív változásokat kiváltani benne.
Nálunk ezt a módszert először az Ormos Intézetben kezdték el alkalmazni, és igen magas fokra fejlesztve szivárványterápiának nevezték el. Az általuk alkalmazott kékeszöld színű, alacsony frekvenciájú fénysugár gyerekeknél 90, felnőtteknél 70-80% arányban képes blokkolni a betegségeket. A 15 másodperctől 3 percig terjedő kezelések után az íriszen eloszlik a megbetegedésre utaló folt, ami egyértelmű jele annak, hogy az agy megkapta az üzenetet, és utasítást adott a betegség megszüntetésére. Egyszerűségén kívül nagy előnye még ennek a módszernek, hogy a gyógyulási idő a hagyományos gyógyszeres terápiához viszonyítva harmadára csökken, és emellett teljesen veszélytelen. Arra azonban ügyelni kell, hogy hetente csak egy kezelést szabad végezni, mert ha az agynak egyszerre több blokkolást kell végrehajtani, az nagyon kifárasztja a szervezetet. Amennyiben a sok színes szakkönyv valamelyike alapján mi magunk kívánjuk tanulmányozni az íriszünket, ügyeljünk arra, hogy a tükör felcseréli a jobb és a bal oldalt. Ennek következtében a tükörben látott kép éppen fordítottja annak, amit a színes fotók mutatnak.
Az írisz- és a nyelvdiagnosztikán kívül egyre nagyobb jelentőségre tesz szert az arcdiagnosztika. Az arc ugyanis nem csak a lélek, hanem a test tükre is. Az alsó és felső ajkak állapotából, az orron, homlokon vagy az állon található jellegzetes vonalakból, a szem alatti táskákból, valamint az arc más részein megfigyelhető elváltozásokból mélyreható következtetések vonhatók le a páciens betegségeivel kapcsolatban. Nem kevésbé megbízható módszer a körömdiagnosztika. A köröm valamint a körömágy elváltozásai a testben rejlő betegségeken (pl. májmérgezés, emésztési zavar) kívül arról is tájékoztatást adnak, hogy a szervezet szenved-e valamilyen vitamin- vagy fontos ásványianyag-hiányban. Ismeretes még a skalpdiagnosztika is, amely a haj állapotából, a hajas fejbőr terjedelméből és alakjából von le fontos következtetéseket egészségi állapotunkat illetően. Érdekességként megemlíthető még, hogy a reflexológiához hasonló elven működik egy másik természetgyógyászati eljárás, a kiropraktika. A csontkovácsolás azonban nem a szubatomi energiapályák, hanem a gerincvelőből kiinduló idegpályák útján fejti ki hatását testünk különböző szerveire. Jelentősen hozzájárul a háti- és nyaki panaszok megszüntetéséhez az is, hogy a masszírozás hatására kitágulnak hajszálerek, ami elősegíti a beteg testrészben felhalmozódott méreganyagok kimosódását. Mellesleg ezt a hatást mi is elérhetjük, hátunk masszírozásával visszaszoríthatjuk kezdődő lumbágónkat. 
*
Visszatérve a talpreflexológiához, általános tapasztalatok alapján megállapítható, hogy hatásfoka nem éri el az akupunktúra hatékonyságát, sőt gyógyító hatása valamivel alatta marad az akupresszúra hatékonyságának is. A talpreflexológiai kezelések során beszámolnak ugyan olyan különleges betegségekből való tökéletes kigyógyulásokról is, amelyek már szinte csodaszámba mennek, de ezekben a gyógyulásokban valószínűleg nagyobb szerepe volt a hitnek, az eltökéltségnek, mint a reflexpályák ingerlésének. Az önszuggesztió, agyunk tudatos szférájának mélyebb tudatszintekre való alámerülése ugyanis döbbenetes eredményeket produkálhat mind testi, mind lelki betegségeink gyógyításában. Mindenki hallott már a keleti jógikról, akik meditációs gyakorlataikkal képesek önmagukat hipnotizálni, és ebben az állapotban nem jelent nekik nehézséget, hogy energiatartalékaikat agyuk segítségével azokra a területekre koncentrálják, ahol erre egészségük helyreállítása érdekében szükség van. Ez a módszer a nyugati világban is egyre nagyobb teret hódít. Előnye, hogy nem kell hozzá tű vagy egyéb segédeszköz, hatékonysága pedig felülmúlja minden más gyógyító eljárás hatásfokát. Az agy ugyanis egészségünk legfőbb őre, képes működésbe hozni a szervezet öngyógyító mechanizmusát; így valóban igaz, hogy mindenki önmagának a legjobb orvosa. Az önszuggesztió, valamint az alsó tudatszinteken végrehajtható gyógyítási mód a nyugati országokban minden misztifikációtól megfosztva “Agykontroll” néven vonult be a köztudatba.
Érdekes megnyilvánulása mind az akupunktúrának, mind pedig az akupresszúrának, hogy ugyanaz a betegség a meridián energiahiánya és telítettsége esetén is fennállhat. Ha egy meridiánt bármilyen módszerrel elkezdünk tölteni, akkor az egészség csak az energiaegyensúly létrejötte esetén áll helyre. Ha tovább töltjük az energiapályát, akkor ismételten ugyanazok a betegségtünetek kezdenek mutatkozni. Ez a jelenség egyébként a reflexzóna-kezeléseknél is megfigyelhető. Ily módon tehát nem lehet több életenergiához jutni, és ezzel a teljesítőképességünket megnövelni, vagy az élettartamunkat meghosszabbítani. Ilyen jellegű próbálkozások csak akkor vezetnének eredményre, ha az energiaegyensúly beállta után az összes meridiánunkat párhuzamosan kezdjük el tölteni. A testbe irányuló energia megsokszorozódásának létezik ugyan egy központilag irányított természetes módja is, de ennek mechanizmusa még nem ismeretes. Azoknál a healereknél, akik az átlaghoz képest egy nagyságrenddel nagyobb energiát vesznek fel és sugároznak ki az ujjaikon keresztül, ez a jelenség többnyire utólag, és valamilyen külső behatás következtében alakult ki. A fokozott energiafelvétel miatt a healerek szervezete rendkívül ellenálló. Vannak közöttük olyanok is, akik monstre gyógyító körútjaik során naponta tízezer embert képesek kezelni. Ennek ellenére soha nem fáradnak el, és semmilyen betegség nem támadja meg a szervezetüket. A jövőben talán az orvostudomány legizgalmasabb feladata lesz annak a szervnek a megtalálása, amely testmeridiánjaink energiaszintjének generál szabályozásáért felelős. Amennyiben képesek lennénk arra, hogy ennek a szervnek a működését mesterséges úton befolyásoljuk, akkor nem csak a betegségektől szabadulna meg az emberiség egyszer s mindenkorra, hanem a vitalitásunk, és talán még az élettartamunk is jelentős mértékben megnövekedne.
Ezzel a témával kapcsolatban meg kell még említeni, hogy a természetgyógyászatot divathullámként felfogó élelmes vállalkozók nemrégen megjelentették a piacon a reflexológiai papucsot. A talp reflexzónáit leutánzó fröccsöntött műanyag papucs tulajdonképpen nem rossz elgondolás, mert ezek a mintázatok járás közben masszírozzák a talp megfelelő zónáit, mentesítve bennünket a kézzel történő fáradságos és időrabló kezeléstől. Ennek az ötletnek a kivitelezése azonban nem eléggé átgondolt módon történt, mivel a nálunk kapható papucs mintázatát egy síkban képezték ki, nem követi a láb boltozatát. Ennélfogva van ahol hozzá sem ér a talphoz, máshol meg nyomja a lábat, kifejezetten kellemetlenné téve a járást benne. Ezen a problémán lehetne ugyan segíteni, de a konstruktőrök figyelme nem terjedt ki arra a jelenségre sem, hogy az akupunktúrás vezetékekhez hasonlóan a reflexzónákat sem szabad túlkezelni, mert ebben az esetben is ugyanazok a betegségtünetek lépnek fel, mint a kezelés előtt. Mivel a laikusok nem tudják megállapítani, hogy ez az időpont mikor következik be, ezért kerüljük ezeknek a papucsoknak az ellenőrzés nélküli rendszeres használatát.
Jól alkalmazható azonban ez a megoldás kúraszerűen, anatómiailag gondosan megtervezett betétként. Ezt a talpreflexológiás segédeszközt azonban csak természetgyógyász javaslatára, az ő rendszeres felügyelete mellett, és meghatározott ideig szabad használni. A klinikailag tesztelt talpbetétek között világszerte elismerést aratott dr. Kazimierz Pietrowich találmánya a PIOKAL energiastimulátor. Nagy előnye ennek a gyógyászati segédeszköznek, hogy a reflexzónák stimulálásán túlmenően felszabadítja az egyes zónákban lerakódott mérgeket, amelyek fokozott izzadás formájában távoznak a talpból. Emiatt ennek a terméknek a használata során természetes alapanyagú zoknit kell hordani, amit naponta 2-3 alkalommal váltani kell. A felhasználási tapasztalatok szerint ez a betét hatékonyan szabályozza a vérnyomást, a vércukrot és a koleszterinszintet. Jelentősen csökkenti a gerinccel, visszérrel, érszűkülettel és érgyulladásokkal járó panaszokat. Kedvezően hat a szív, máj, vese, gyomor és bélrendszer működésére. Emellett fogyasztó hatást is kivált, kiegyensúlyozottá teszi az idegrendszert, és növeli a szervezet energiaszintjét. Nem egy esetben segített gyógyíthatatlannak hitt betegségekben is. A Lengyelországból importált PIOKAL talpbetét magyarországi forgalmazója: ANSA Bt. 6753. Szeged-Tápé, Pf. 23, Tel: (06)-62-495 662. A rendelésnél meg kell adni a lábméretet is. Ezenkívül a Herbária Rt. boltjaiban kapható ez a termék.

Kiegészítés
Nem tartozik ugyan szorosan ehhez a témához, de szólni kell a sikeres gyógyulás alapvető zálogáról, az egészséges életmódról is, hiszen e nélkül nincs végleges gyógyulás. Hiába próbálja gyógyítani magát az, aki helytelen életvitelt folytat. Az akupunktúrás kezelés ugyan átmenetileg enyhülést hoz bajainkra, de a természetellenes életmód által beteggé tett test ezt a hatást előbb-utóbb lerontja. Pl. a magas vérnyomás, vagy a reumatikus fájdalmak nem véletlenül alakulnak ki a szervezetben, ennek többnyire a helytelen táplálkozás, az egészségtelen életmód az oka. Mindaddig, amíg a szervezetünket nem szabadítjuk meg a mérgektől, semmi reményünk sincs arra, hogy az akupunktúrával teljes gyógyulást érjünk el.
Az már köztudott, hogy milyen veszélyt jelent egészségünkre az alkohol, a dohányzás és a narkotikumok, köztük a feketekávé is. A szervezetet azonban nem csak ezek a drasztikus mérgek pusztítják, hanem az egészségtelen táplálkozás, a húsevés szokása is. Húsfogyasztás esetén ugyanis olyan toxikus anyagok választódnak ki az emésztés során, amelyek erősen mérgezik a májat, az epét, a vesét a vért, és ezen keresztül az egész testünket. Ennek fő oka, hogy levágás előtt a megrémült állatokban mélyreható biokémiai változások mennek végbe. Amikor az állatot megölik, abban a pillanatban megáll a vérkeringése. Emiatt megszűnik a sejtek oxigénfelvétele, és széndioxid-leadása, így a félelem által felszabadított hormonok, valamint a káros, elhasznált bomlástermékek, amelyek normális esetben a szervezet öntisztító rendszerén át eltávoznának, mind bennrekednek a húsban. A sejtek megfulladása következtében felszaporodott méreganyagok azután kicsapódnak a hús hajszálereiben, az izmokban, a nyirokérrendszerben és egyúttal önmegsemmisítő enzimek szabadulnak fel. Ezek a rothasztó enzimek az állat elpusztítása után azonnal elkezdik bomlasztó tevékenységüket, ami a hús szállítása és tárolása alatt csak fokozódik. 
Az önpusztító enzimek bomlasztó hatása sokak számára csak akkor érzékelhető, amikor a hús már kezd romlani, és kellemetlen hullaszagot áraszt. Nem véletlenül nevezik sokan a húsfogyasztókat dögevőknek. Aki kételkedik ebben, menjen el nyáron, kánikula idején egy húsbolt előtt. Az ajtaján kiáramló hullaszag majd meggyőzi arról, hogy bent feltrancsírozott állati tetemet árulnak. A valerián- és izovaleriánsav a friss húsban is benne van, és a szervezetbe kerülve tovább folytatja bomlasztó tevékenységét. A húsban levő méreganyagok nagy része ugyanis ellenáll a hőkezelésnek, így a főtt és sült húsokban is szinte változatlan mennyiségben megtalálhatók. Ráadásul sütés, füstölés hatására megnő a ciklikus szénhidrogének mennyisége a húsban, ami rákkeltő hatású. Az állati anyagcsere elhalási és rothadási termékeihez csatlakoznak a fehérjeemésztés és az elégés salakanyagai is. Miután a hús fehérjéi szállítják a húgysavat, a kénsavat, a foszforsavat, ezért ezek a káros salakanyagok az állat leölése után szintén benne maradnak a húsban. Sokan azért esznek húst, mert “nagyon finom”. A gyilkos galócából főzött leves is ízletes, mégis meghal tőle, aki megeszi. A hús szintén tele van halálos mérgekkel. A különbség csak az, hogy lassabban öl. 
Mivel az ember élettanilag növényevő és nem húsevő, az emésztőrendszere nem alkalmas a húsételek célszerű feldolgozására. Az elfogyasztott hús nagyon lassan halad át a bélcsatornán és ezalatt a bomlástermékei, valamint a húsban lévő salakanyagok hosszú időn át kapcsolatba kerülnek az emésztőszervekkel. Amíg a húsevő állatok egy-két nap alatt megszabadulnak a bélrendszerükben lévő káros bomlástermékektől, addig az emberben a növényevőkre jellemző hosszú emésztési idő alatt nagymértékben felszívódnak a rothadás során felszaporodó méreganyagok. Ezek a káros anyagok azután a véráramba jutva lassan minden szervünket elárasztják méreggel. A test legfőbb méregtelenítő szervei, a máj és a vesék hősies küzdelmet folytatnak ugyan a test megtisztításáért, de egy idő után telítődnek és törvényszerűen bekövetkeznek a húsevésre jellemző különböző betegségek. Ezek legismertebbike a húgysav és vegyületei által okozott vesekő, köszvény és idült reumatikus bántalmak. A természet törvényei szerint az élettelen tetemnek el kell rothadnia, hogy megsemmisítse önmagát. Erre a fertőzések megakadályozása érdekében van szükség. Ha a hullát nem ássuk el, hanem megesszük, akkor a szervezetünkben oszlik szét, és az általa keltett méreganyagok felszívódnak a sejtjeinkbe. A döghúst a földbe kell temetni, nem a gyomrunkba.
A húsevő állatok bélrendszere testhosszukhoz viszonyítva meglehetősen rövid, tehát a gyorsan romló húst képesek rövid idő alatt kiüríteni, így a mérgek és a rothasztó baktériumok nem szívódnak fel a szervezetükbe. Ráadásul gyomruk tízszer annyi sósavat termel, mint a növényevő állatoké, ezért jobban meg tudják emészteni a hús szöveteit. Az ember béltraktusának a hossza azonban háromszorosa a testmagasságának. Ebből következik, hogy a hús jóval több időt tölt a bélcsatornában, mint amennyi megengedhető lenne. Növényi étrend esetén a hosszú béltraktus nem okoz gondot, mivel az ember természetes tápláléka, a zöldség és gyümölcs négyszer olyan gyorsan halad át az emésztőrendszeren, mint az alacsony rosttartalmú hús, így az emésztés során keletkező bomlástermékek nem képesek felszívódni a testünkbe. Érdekes hogy a purinban gazdag zöldségfélék (bab, borsó, gomba, kelbimbó, spenót) nem okoznak köszvényt. Ez is azt bizonyítja, hogy az emberi szervezet növényevésre lett felkészítve, a hús feldolgozására képtelen. Ugyancsak egyértelmű bizonyítéka az ember eredendően vegetáriánus táplálkozásra való beállítódásának, hogy a fogazata megegyezik a növényevő állatokéval. Mint ismeretes, a húsevők tépőfogazatával ellentétben a növényevő állatoknak szorosan egymás mellett álló őrlőfogaik vannak, és az emésztésüket bő, lúgos nyálkaképződés segíti elő.
Amíg fiatal valaki, addig az erős szervezete ellensúlyozni tudja azt a többletterhelést amit a húsevés ró rá, de később egyre kevésbé képes a méreganyagokkal megbirkózni. Mivel az ember a húsevő állatokkal ellentétben nem rendelkezik húgysavbontó enzimmel, ezt a káros anyagot a vesének kell kiválasztani. Ha a vese már nem tudja a húgysavat maradéktalanul kiválasztani, az testszerte lerakódik, elnyelődik az izmokban, izületekben és apró kristályokat alkot, amely az idegszálakat dörzsölve egyre nagyobb fájdalmakat okoz. Amennyiben a húgysav az idegekben gyűlik össze, akkor ennek neurózis és ideggyulladás a következménye. Nem véletlen tehát, hogy a húsevők között olyan sok az agresszív, ideges ember. Mellesleg egy 20 éven át végzett vizsgálat szerint hasonló hatást vált ki a nyakló nélküli cukorfogyasztás is. Nemrég derült ki, hogy a vágóhídi állatokat gyakran beinjekciózzák bizonyos gombákkal, mert ettől pikánsabb lesz a húsuk íze. Az élve pácolt állatokból készült sonkát, kolbászt fogyasztók viszont allergiát kapnak a húserjesztő gombától. Egyébként sok helyen a narancsot is speciális gombákkal érlelik, hogy könnyebben ki tudják préselni belőle a levet. A gomba spórái és fonalai természetesen belekerülnek a gyümölcslébe is. A gyártók emiatt nem aggódnak, mert a sok belekevert tartósítószer megakadályozza a szaporodásukat, így nem penészedik meg az ital.
Nem szabad elhallgatni azt sem, hogy sok helyen a magasabb húshozam érdekében növekedésserkentő hormonokat adagolnak az állatok takarmányába. Ettől a csont- és izomállományuk deformálódik, az immunrendszerük pedig legyengül. Ennek következtében könnyen megfertőződnek tbc-vírussal. A tuberkulózis veszélye azonban eltörpül amellett, hogy a húsukban felhalmozódott növekedésserkentő hormonok erősen rákkeltő hatásúak, ráadásul megzavarják a felnövekvő nemzedék szexuális érését is. (Görögországban az 1980-as években a növényeket is kezelték növekedésserkentő hormonnal. Ezt csak akkor hagyták abba, amikor a férfihormonnal kezelt paradicsomtól a sok nőnek bajusza nőtt.) A legújabb tudományos vizsgálatok szerint többek között a növekedésserkentő hormonok használatának tudható be a fiatal korosztály jelentős (előző nemzedékhez képest 10-15 centiméteres) testmagasság-növekedése is. 
Ezt a helyzetet a kereskedelem még tovább súlyosbítja azzal, hogy sok országban az eladásra kínált nyers húsokat rendkívül mérgező nitritté lebomló nitrátokkal kezelik, hogy minél tovább gusztusos, vöröses színük legyen. A növekedésserkentő hormonok mértéktelen adagolása már az élsportra is kihat. A Portugál Nemzeti Állategészségügyi Intézet megállapítás szerint a malacok húsa oly nagy mennyiségű növekedésserkentő nandrolont tartalmaz, hogy ez komolyan veszélyezteti a sportrendezvények zavartalan lebonyolítását is. Nemrég pl. egy olasz válogatott labdarúgó azért bukott meg a doppingvizsgálaton, hogy előző este malacsültet vacsorázott. Jól érzékelteti a helyzet súlyosságát, hogy a New Scientist szerint az Európai Unió országaiban, valamint az Egyesült Államokban évente több mint 10 ezer tonna növekedésserkentő hormont, és betegségmegelőző antibiotikumot adnak a haszonállatoknak. 
Nem kevésbé ártalmas a szervezetre az állati eredetű zsiradékok fogyasztása. A műtrágyák és a különböző rovarirtó szerek az állati sejtekben elraktározódnak, így a növényevő állatok zsírjában egy nagyságrenddel több rákkeltő kemikália található, mint magukban a növényekben. Ezek a mérgek a szervezetünkbe kerülve különféle rákos megbetegedéseket válthatnak ki. Gyakran előfordul az is, hogy “időzített bombaként” működnek. Észrevétlenül beépülnek a zsírsejtjeinkbe, és csak fogyáskor, a lebomló zsírsejtekből kiszabadulva aktiválódnak. Angol kutatók szerint ez az oka annak, hogy sokan a húsevés abbahagyása, a fogyókúra elkezdése után kapnak rákot.
A húsevő állatoktól eltérően az ember nem képes az állati eredetű zsírban levő telített zsírsavak maradéktalan feldolgozására sem. Az el nem bontott zsírsavakból képződő koleszterin fokozottan lerakódik az érfalakra, érelmeszesedést és érszűkületet okozva. Az érelzáródás következménye a magas vérnyomás, a gutaütés és végső esetben a szívtrombózis. Az egyik legkellemetlenebb civilizációs betegség, az epekő kiváltó oka is a fokozott zsírfogyasztás, a felgyülemlő koleszterin lerakódása az epében Nem véletlen, hogy a Biblia is óvta az embereket az állati zsírok fogyasztásától: “Az ökörnek, a báránynak és a kecskének semmi kövérjét meg ne egyétek!” A húsok és az állati eredetű zsiradékok fogyasztásának kísérő jelenségei még a bágyadtság, az erős telítettségérzés, a hányinger és a krónikus székrekedés, amelynek könnyen lehet végbél-kiöblösödés és aranyér a következménye.
A modern “húsgyárakban” összezsúfolt állatok óhatatlanul fertőzik egymást, ezért az elhullás csökkentése érdekében különféle antibiotikumokkal rendszeresen gyógyszerezik őket. (Statisztikai kimutatások szerint a világ antibiotikum-termelésének több mint felét az állatokkal etetik fel. Csupán az Egyesült Államokban 1 év alatt több ezer tonna antibiotikumot használnak erre a célra.) A természetellenes környezet, a szűk, sötét kamrákban történő üzemszerű tartás miatt az állatok idegessé válnak, legyengülnek, és megbetegszenek. Ennek az elkerülése érdekében nyugtatószereket is kevernek a tápba. Ezek a kémiai szerek azonban gyakran daganatos megbetegedéseket váltanak ki, elősegítik a rákos sejtek elszaporodását. Ha az orvosi ellenőrzés lazasága folytán ezek a beteg állatok értékesítésre kerülnek, a fertőzött hús elfogyasztása az emberben is rákot okoz. Ezen túlmenően az állandó gyógyszerezés antibiotikum-rezisztens baktériumokat alakít ki az állatokban. Ezek a húsokkal együtt bekerülnek az ember emésztőrendszerébe is, ahol mindenféle gyógyszernek ellenálló fertőzések forrásává válnak. A nagybani állattenyésztés során a fokozódó környezetszennyezés következtében egyre gyakrabban alakulnak ki olyan különleges betegségek is, amelyeket az állatorvosok rutinszerű ellenőrzéssel nem tudnak kiszűrni, ezekre a fertőzésekre sokszor csak tömeges ételmérgezések után derül fény.
Az alapos vizsgálatra szigorú hatósági előírás esetén sem lenne mód, ugyanis még a fejlett nyugati országokban is annyira túlterheltek az állatorvosok, hogy 1 percnél kevesebb idejük jut egy állatra. A szúrópróbaszerűen végzett laboratóriumi vizsgálatok sem segítenek, mert az újonnan felfedezett kórokozók annyira ellenállóak, hogy semmilyen antibiotikumra sem reagálnak. Példa erre a kergemarhakórt előidéző prion, melynek ellenszere nincs, és az emberi szervezetbe jutva Creutzfeldt-Jakob szindrómát vált ki, ami szintén halált okoz. Ezen a hús főzése sem segít, mert ennek a módosult szerkezetű fehérjének az elpusztításához 20 percig tartó hőkezelésre van szükség 133 °C feletti hőmérséklet és 3 bar nyomás mellett, ami normál konyhatechnikai eszközökkel nem valósítható meg. Súlyosbítja a helyzetet, hogy ennek a kórokozónak a lappangási ideje 10-15 év. Ez azonban csak egyike azoknak a rejtett betegségeknek, amelyekre a jövőben számítani lehet. Jelentős mértékben hozzájárult ennek az állapotnak a kialakulásához, hogy az állatokat természetes takarmány helyett táppal etetik. Ez önmagában nem lenne baj, de felelőtlen gyártók ebbe a mesterséges táplálékba mindent beledarálnak, amihez olcsón hozzájutnak. Ennek legenyhébb következménye, hogy a baromfinak halíze van. Az állatok gyors súlygyarapodását szolgáló tápba azonban nem csak szárított tengeri halat adagolnak, hanem nagyon gyakran kerül bele elhullott állatok teteme is. Ez időről időre súlyos sertés- és baromfipestis-járványt, valamint lépfene-baktériumokkal történő fertőzést okoz, amelyet a hatóságok nem egyszer próbáltak már eltussolni. 
Jellemző az állattenyésztésben érdekelt körök lelkiismeretlen üzelmeire, hogy még a közismerten növényevő szarvasmarhákkal is húslisztet etetnek. Ennek következtében alakult ki a kergemarhakór (BSE) is. Az évtized talán legnagyobb sajtóbotránya alapján derült fény arra, hogy Angliában a surlókórban elhullott juhokat bedarálták a marhatápba, megfertőzve ezzel az ország 11 milliós szarvasmarha-állományát. Mivel az angol marhahúst több mint 100 országba exportálták, egyelőre felbecsülni sem lehet, hogy a lappangási idő után ez milyen következményekkel jár majd a húsevőkre nézve. Egy angol mikrobiológus kiszámolta, hogy minden brit állampolgár eddig átlag 80 adag fertőzött marhahúst fogyasztott el. Ez a számítás azon a becslésen alapul, mely szerint a szivacsos agysorvadás megjelenése, vagyis 1984 óta kb. 800 ezer fertőzött állat került be a táplálékláncba. Egy skót szakorvos nem tartja kizártnak, hogy 2015-re 5 ezer és 500 ezer halálos megbetegedéssel kell számolnunk csupán a szigetországban. 2002-ben már 1144 bejelentett BSE-fertőzést tartottak nyilván Nagy-Britanniában. 
Arra már nem is mernek gondolni a tudósok, hogy milyen következményei lesznek ennek a helyzetnek külföldön. Az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének (FAO) felmérése szerint 1986 és 1996 között legalább 100 ország vásárolt európai készítésű hús és csontlisztet. Ez már érezteti is a hatását. A kontinensen eddig 682 ember halt meg a Creutzfeldt-Jakob kórban, javarészt fiatalok. Bár hivatalos adatok szerint a magyar szarvasmarha-állományban még nem ütötte fel a fejét a BSE kór, 2001-ben és 2002-ben nálunk is 33 Creutzfeldt-Jakob kóros megbetegedést regisztráltak. Közülük 26 ember meg is halt. A szivacsos agyvelőgyulladásban elhunytak vagy szarvasmarhák közelében dolgoztak, vagy az átlagosnál jóval gyakrabban fogyasztottak marhahúst. Ez a helyzet a veszélyt agyonhallgató, a botrányt eltussoló politikusoknak is sok kellemetlenséget fog okozni. 
Franciaországban két család egyenként 3 millió frank kártérítésre perli a kormányt gyermekük elvesztése miatt. A vád az, hogy az állami szervek 8 éven át következetesen elhallgatták a BSE kórból eredő, emberre is leselkedő halálos veszélyt. Az esélyeik nem rosszak, mivel a minap egy amerikai bíróság 28 milliárd (nem tévedés 28 000 000 000) dollár (7 000 000 000 000 Ft) kártérítést ítélt meg egy amerikai asszonynak, aki azt állította, hogy azért kapott tüdőrákot, mert a dohánygyárak nem figyelmeztették a dohányzás ártalmaira. Az ítélet hírére a dohánygyárak részvényei 7-9%-ot zuhantak a tőzsdén. Jogi szakértők szerint a megítélt összeg büntetés jellegű, és azt a célt szolgálja, hogy a csődbe kergesse a dohánygyárakat, amelyek emberek millióinak haláláért felelősek. Könnyen lehet, hogy néhány év múlva a húsipart fogják ugyanezen az alapon tönkretenni.
Súlyos gondot okoz a fertőzött marháktól való megszabadulás is. Mivel a prion mindennek ellenáll, és a gazdasejtek elpusztulása után sem hal el, a leölt állatokat nem lehet dögtemetőkbe helyezni. Megsemmisítésük egyetlen módja az elégetés. Angliában már 160 ezer marhát hamvasztottak el erre a célra szolgáló hatalmas krematóriumokban, és még min. ennyi van hátra. Hasonló a helyzet a legtöbb nyugat-európai országban is. Németországban eddig 22 ezer tehenet küldtek ily módon a halálba. A folyamat felgyorsítását nem csak a pénzhiány akadályozza, hanem a lakosság ellenállása is. A krematóriumok környékén élők meglehetősen rosszul viselik az égett hús szagát, pszichikailag erősen megviseli őket ez a tevékenység. Miután a fertőzés tovaterjedését a hatósági intézkedések ellenére sem sikerült megállítani, a botrány hatására lemondott a német egészségügyi-, és az agrárminiszter. Ez tovább fokozta a fogyasztók bizalmatlanságát, melynek következtében a marhahús fogyasztása 80%-kal csökkent, és ezzel egyidejűleg 40 ezer munkahely szűnt meg a húsiparban. Erre a német kormány elrendelte, hogy minden marhát le kell vágni, és el kell égetni, amely kaphatott a fertőzött tápból. Ez a döntés 400 ezer állat megsemmisítését jelentette. 
Hasonló határozatot hozott az Európai Unió brüsszeli bizottsága is. Ők 2 millió kannibalizmusra kényszerített marha leölését rendelték el a kontinens országaiban. Mindezek ellenére a kór tovább terjed. Ezért Németországban a vágóhídi alkalmazottakat egyszer használatos védőruhával látják el. Kiderült ugyanis, hogy a BSE-kór okozója a szem-, a száj- és az orr nyálkahártyáján, valamint bőrsérüléseken keresztül is bejuthat a szervezetbe. Mi pedig nyugodtan megesszük azt a húst, amihez csak védőfelszerelésben lehet hozzáérni. 
Ugyancsak ketyegő bombaként hat egy másik szarvasmarhák által terjesztett betegség, amit az Escherichia coli baktérium okoz. Az állat bélcsatornájában ártalmatlan lakóként viselkedik. Sütés hatására elpusztul, de a darált húsból készült pogácsákat kevés hő éri, ezért túléli a hőkezelést. Ennélfogva tömegesen fertőzi meg a hamburgerfogyasztókat. A gyorséttermi lánc gyanútlan vendégei hasi fájdalomra, és véres hasmenésre panaszkodnak. Az egészséges felnőtt szervezete egy-másfél hét alatt úrrá lesz a betegségen, de kisgyerekeknél és idős embereknél gyakran hemolitikus urenia -nak nevezett tünetegyüttes alakul ki, ami halállal végződhet. A tragédiát ennek a kórokozónak az O 157-es törzse okozza, amely antibiotikumos kezelés hatására stresszes állapotba kerül, és verocitoxin-t termel. Ez a méreg áthatol a bélrendszer sejtjeinek falán, és megtámadja a vesét. A súlyos veseelégtelenség agyi károsodás is kiválthat. Végső stádiumban már a vérátömlesztés, és a vesedialízis sem segít. A kórokozó Argentínából származik, ezért ebben az országban és Chilében minden 100 ezer 5 éven aluli gyerekből 8 vált áldozatává a verocitoxin-mérgezésnek. Miután Argentína a világ fő marhahús-exportálója, már az északi féltekére is átterjedt a fertőzés. Az Egyesült Államokban eddig 70 ezerre tehető a megbetegedések száma. Itt 100 ezer gyerekből 3 szenved hemolitikus urenia -ban. Már halálos áldozatai is vannak ennek a járványnak. 1995-ben pl. Ausztráliában 22, Skóciában pedig 20 ember halt meg verocitoxin mérgezésben. Megjelentek a herpeszes disznók is. Egy magyar gazdaságban herpesz vírussal fertőzött disznókat találtak. A járványügyi hatóság nem csak a fertőzött településeket vette zárlat alá, hanem a házi disznótorokat is megtiltotta.
A sertés- és marhahús veszélyességére való tekintettel sokan átálltak a baromfihús fogyasztására. Újabban azonban már ez sem tanácsos. A Belgiumban nemrég kirobbant mérgezési botrány során kiderült, hogy egy helyi tápszergyártó cég nem csak állati tetemeket kevert a tápba, hanem fáradt étolajat, sőt bizonyos hírek szerint transzformátorolajat is. Az elhasznált étolaj azonban nagy mennyiségű rákkeltő dioxint tartalmaz, ami a takarmánnyal együtt belekerült a szárnyasok húsába. A belga cég nem csak otthon forgalmazta a mérgezett tápszert, hanem számos európai országba (pl. Hollandiába, Németországba) is exportálták, így a világ minden állama megtiltotta a nyugat-európai baromfihús behozatalát. Ezzel egyidejűleg az egészségügyi hatóságok letakarították az élelmiszer-áruházak és szupermarketek húspolcait, hogy megállapítsák, mely termékek tartalmaznak dioxint. A pánik hatására Belgiumban 8,5 millió egészséges csirkét is levágtak, hiszen senki sem akart “dioxin-gyanús” élelmiszert vásárolni. A kár 400 millió belga frank volt, amit csak tetőzött, hogy a botrány után a belga tojások is eladhatatlanná váltak. Mivel a már eladott hús- és tojásmennyiség egészségügyi következményei beláthatatlanok voltak, a belga kormány azonnali hatállyal lemondott. A fogyasztók megrökönyödésére újabban “világító” csirkék árasztották el a piacot. Az ipari hulladékkal kevert táppal etetés következtében a sötétben a csontjaik foszforeszkálnak, világítanak. Ezen már a megrögzött húsevők is elgondolkoztak, és a kereslet csökkenése miatt ismét mélypontra zuhant a baromfi ára. 
Emellett számolnunk kell a szárnyasokat sújtó fertőző betegségekkel is. Közülük leggyakoribb a baromfipestis, amely időről időre felüti a fejét, és rövid idő alatt hatalmas állományt képes megfertőzni. Legutóbb 2003. tavaszán jelent meg. Belgiumban emiatt 1 millió szárnyast semmisítettek meg. A kezdeti intézkedések azonban nem bizonyulta elegendőnek, mert a járvány tovább terjedt. Hollandiában csak 27 millió baromfi leölésével sikerült megfékezni a járványt. A pusztulásra ítélt szárnyasok között 9 millió tojótyúk volt, ami később komoly tojáshiányt, és áremelkedést okozott a nyugat-európai tojáspiacon. A hatóságok által elrendelt kényszervágások következtében a baromfifarmok egynegyede tönkrement. A baromfivész átterjedt Németországra is, ahol 100 ezer állatot gázosítottak el, illetve öltek meg árammal. Már nálunk is felütötte fejét a fertőző burzitisz. Ez a baromfi AIDS-nek is nevezett betegség legyengíti az állat immunrendszerét, melynek következtében mindenféle társfertőzést szed össze. A rohamosan terjedő súlyosabb változata ellen nincs védőoltás.
Rohamosan terjed a listéria. Legutóbb az Egyesült Államokban tombolt ez a szalmonellafertőzéshez hasonló tüneteket kiváltó járvány. Ellenintézkedésként az amerikai hatóságok 8 millió tonna listériabaktériummal fertőzött pulykahús megsemmisítését rendelték el. Már a vadhúst sem lehet zavartalanul fogyasztani, mert a vadállományt meg fonalféreg-fertőzés sújtja. Ez emberre is átterjed, és súlyos izombénulást, nem egy esetben halált okoz. A disznóhús fogyasztói sincsenek biztonságban, mert a sertéspestis ugyancsak rendszeres gyakorisággal fertőzi meg egy-egy ország állatállományát. Mivel itt a kár jóval nagyobb, a gazdák igyekeznek eltitkolni a járványt. A fertőzés ténye sok esetben csak a hús eladása, a fogyasztók megbetegedése esetén derül ki. 
A húsfogyasztók fokozódó idegessége miatt azonban egyre nehezebb eltitkolni a jelentősebb járványokat. Így derült fény arra, hogy Angliában 20 év után ismét felütötte a fejét a száj- és körömfájás, a patás állatok évezredek óta rendszeresen visszatérő betegsége. A szigetországban való megjelenése most sem a véletlen műve volt, hanem az emberi felelőtlenség következménye. A hatósági vizsgálatok kiderítették, hogy Kínából becsempészett fertőzött húst szolgáltak fel egy étteremben, a maradékot pedig moslékként feletették egy környékbeli gazdaság sertéseivel. A betegség róluk terjedt át a szarvasmarhákra, majd a többi hasított patájú állatra. Az országos méretűvé terebélyesedett járvány következtében 180 ezer állat pusztult el, amelyeket óriási máglyákon égettek el. A fertőzés átterjedt a vadállományra, valamint a madarakra is. A beteg állatok kilövésére a hadsereget kérték fel. Miután a száj- és körömfájás vírusát a szél is terjeszti, a kormány úgy próbált gátat vetni a további terjedésének, hogy elrendelték 3,5 millió fertőzésgyanús állat leölését a gócpontok környékén. Ennek ellenére a kór 1880 helység több mint 3000 gazdaságában ütötte fel a fejét. A hatóságok nagyarányú fertőtlenítéssel próbálták a vírust megfékezni. Ennek költsége napi 2 millió font volt, amely hónapokon át terhelte a költségvetést. További óvintézkedésként egész Nagy-Britanniában betiltották a sportrendezvényeket, a vadászatokat, és korlátozták a turizmust. Ez önmagában több kárt okozott az országnak, mint az elhullott állatok értéke. Nem is szólva a BSE-kórt feltáró két és fél évig tartó vizsgálat költségeiről, amely 27 millió fontot emésztett fel. 
Az állatkereskedelem is a csőd szélére jutott, mert a járvány kontinensre való behurcolásának megakadályozása érdekében az Európai Unió megtiltotta mindenféle élőállat behozatalát a tagországokba. Később más kontinensek országai is hasonló módon jártak el. Ezzel egyidejűleg Franciaországban elrendelték 30 ezer, korábban Angliából importált birka leölését. Ehhez járult még 20 ezer francia birka megsemmisítése azzal az indokkal, hogy érintkezhettek az angol juhokkal. A járványos fertőzések a húsállattartók korábbi üzelmeire is felhívták a figyelmet. Így kezdték el a szakemberek fokozottan vizsgálni a hízlalás körülményeit. A széles nyilvánosság csak ezeknek a jelentéseknek a révén szerzett tudomást arról, hogy milyen körülmények között “készül” a hús. A Bayer Gyógyszergyár szakértője, Holger Uhlig szerint a fogyasztókra nézve sokkal nagyobb veszélyt jelent a mesterséges vitaminokkal, antibiotikumokkal és hozamfokozó hormonokkal telenyomott “turbódisznók” húsa, mint a BSE-kóros teheneké. A Creutzfeldt-Jakob kórt kiváltó prion ugyanis csak a szarvasmarha agyvelejében, gerincvelejében és a zsigereiben van jelen, a futószalagon hizlalt sertéseknek viszont minden porcikájuk mérgezett. Az emberi felelőtlenség és a környezetszennyezés növekedésével ezek a problémák nagy valószínűséggel tovább fokozódnak. Ennyi sok veszély és kár láttán felvetődik az emberben, hogy érdemes-e tovább ragaszkodnunk a húsfogyasztáshoz?
A húsfogyasztás a fő okozója egy másik népbetegségnek, a csontritkulásnak is. A hús ugyanis hússzor annyi foszfort tartalmaz, mint kalciumot, ezért szervezetünk a csontokból vonja el ezt az alapvető testépítő anyagot, hogy helyreállítsa a helyes foszfor-kalcium arányt a táplálékban. A véráram által “kimosott” kalcium azonban már nem képes beépülni csontjainkba, mivel a foszfor leköti, és az emésztés befejeződése után a foszforfelesleggel együtt eltávozik a szervezetünkből. A táplálkozástudományi szakemberek úgy említik ezt a jelenséget, hogy a húsfogyasztók szervezete “elsavasodik”. A hús káros hatása elleni védekezés másik módja, hogy a szervezet elraktározza a felesleges savakat. Ez a csontritkulásnál is kellemetlenebb következményekkel jár, mert önmérgezés jön létre, ami számos betegség kiváltója lehet. A test igyekszik az egyensúlyt helyreállítani, de ezt csak úgy tudja megtenni, hogy feláldozza a bázistartalékát. Ez tovább növeli a csontritkulás veszélyét, mert a tartalékot a Ca- és Mg-sók alkotják.
A zsírban gazdag étkezés is elősegíti a csontritkulást, mivel a lipáz enzim által el nem bontott zsírgolyócskák körülveszik a kalciummolekulákat, és megakadályozzák a felszívódását. Ennek a veszélynek a zsírszegény, diétás étrendet követő húsfogyasztók is ki vannak téve, mivel a húsban nagyon sok a rejtett zsír. Még a színhús is kb. 40%-nyi zsírt tartalmaz, ami észrevétlenül kerül a szervezetükbe. Nem fenyeget ez a veszély olajos magvak fogyasztása esetén. Ezek magas olajtartalmát ugyanis ellensúlyozza a bennük található jelentős mennyiségű kalcium. Így túlzott fogyasztásuk során csupán súlygyarapodással, zsírpárnáink vastagodásával kell számolnunk. A csonttömeg csökkenését fokozza az a hatás is, hogy az állati zsiradékokban levő telített zsírsavak szintén gátolják a kalcium felszívódását. A csontritkulás már gyermekkorban jelentkező következménye a fogszuvasodás, amelyhez jelentős mértékben hozzájárul a répa- és nádcukor fogyasztása is. Ugyancsak a csontritkulásnak tudhatók be a későbbiek során jelentkező csigolya- és hátfájdalmak, valamint a testmagasság fokozatos csökkenése. Statisztikai kimutatások szerint 200 évvel ezelőtt a 60 éven felüli lakosságnak csupán 15%-át érintette ez a betegség. Az időközben többszörösére emelkedett hús- zsír-, cukor- és szénhidrátfogyasztás következtében ez az arány ma 85%. 
Mindezen bajok elkerülésének legcélravezetőbb módja visszatérni az ember természetes táplálkozásmódjához, a vegetarizmushoz. Ez természetesen nem megy nehézségek nélkül, mivel a kétségtelenül ízletes, kellőképpen fűszerezett főtt és sült húsokról nehéz lemondani. Egyik napról a másikra nem is lehet, de a heti húsadag fokozatos csökkentésével egy idő után végleg abbahagyható a húsevés. A legtöbb ember tulajdonképpen nem is az íze miatt idegenkedik a vegetárius étrendtől, hiszen a kirántott zöldségféléket, a gyümölcsöt, vagy a gusztusos salátakészítményeket mindenki szereti. A leggyakoribb kifogás az, hogy ezekkel az ételekkel nem lehet jóllakni. A jóllakás érzete azonban csak egy rossz beidegződés, amelyet kizárólag a húsevés szokása alakított ki, és abból ered, hogy a húst és az állati eredetű zsiradékot a szervezet nehezen tudja feldolgozni, ezért ezek az ételek megülik a gyomrunkat. A szervezet normális működéséhez azonban egyáltalán nem szükséges, hogy a gyomor telítődjön, a könnyen emészthető ételek a jóllakottság érzése nélkül is képesek hiánytalanul ellátni a szervezetet tápanyagokkal. Testünk nem akkor van jól táplálva, ha feszül a gyomor. A szervezetet kizárólag a felszívódó tápanyag képes táplálni. A húsos és zsíros ételek csak panganak a bélrendszerben, és gyakran emésztetlenül kerülnek ki a szervezetből. A húsmentes receptek számának rohamos bővülésével egyébként sem kell már a vegetáriusoknak éhségérzettel számolniuk. A korszerű szójás ételeknek nem csak az ízük, hanem a laktató képességük is ugyanolyan, mint a húsé.
Mellesleg a különböző húsok közül legkevésbé mérgező a halhús, a legtöbb méreganyagot pedig a disznó- és marhahús tartalmazza. Ezért ha valaki végképp nem tud lemondani a húsevésről, fogyasszon halat. A hal azonkívül, hogy a legtoxinmentesebb hús, magas fehérjetartalma mellett sok foszfort is tartalmaz, ami a szakirodalom szerint jótékony hatással van az idegrendszerre, de ennek megvannak a hátrányai is. A halak közül is legelőnyösebb a tengeri halak és az édesvízben is tenyésztett növényevő busa fogyasztása, mivel ezeknek a húsa koleszterinbontó enzimeket is tartalmaz. (A tengeri halak fogyasztásával járó veszély azáltal is csökken, hogy többnyire nem tartalmaznak szálkát.) A halhúsban általában kevesebb a purin, amely más húsok emésztése során bennreked a szervezetben, s húgysavként rakódik le az izmokban és ízületekben. Meg kell azonban említeni, hogy miután a hal is hús, ezért rendszeres fogyasztása esetén nem mentesülünk a húsevés egyéb ártalmaitól, pl. a székrekedéstől. További hátránya még a halfogyasztásnak, hogy a szervezet által fel nem használt foszfortartalma jelentős mennyiségű kalciumot von el a testünkből. Kalciumhiányos táplálkozás esetén ez még a hagyományos húsoknál is intenzívebb csontritkulást válthat ki.
Megemlíthető még, hogy a húsevésből eredő egészségkárosodás csökkentésének van egy történelmileg kialakult módja is. Ez az eljárás az ókeresztény vallás kötelékébe tartozók körében terjedt el, és még ma is a zsidóság táplálkozási szokásainak alapvető meghatározója. A fenti ismeretek birtokában már érthető, hogy az Úr miért írta elő “választott” népe számára oly szigorúan az állatok leölésének és fogyasztásának módját. Az ókorban ugyanis még nem álltak rendelkezésre a jelenlegi zöldség- és gyümölcstartósítási módszerek, így az éhínség elkerülése érdekében az Ószövetség a vér elfogyasztásának tilalma mellett megengedte a húsevést. A “kóser” hús előállítására szolgáló rituálé nem öncélú volt, hanem ma már tudományosan is igazolható óvintézkedések sorozatát tartalmazta, hogy a hús minél kevesebb kárt tegyen az ember szervezetében. A méregtartalom csökkentésének első szabálya az volt, hogy az állatot borotvaéles késsel, és egyetlen mozdulattal kellett megölni, hogy egy pillanat alatt “fájdalom nélkül” kimúljon. Jelenlegi ismereteink szerint ez a szabály azt a célt szolgálta, hogy az állat ne kerüljön stresszhelyzetbe, és ne árasszák el a testét a félelem által felszabadított hormonok. A vérben levő káros bomlástermékek eltávolítására úgy rendelkezett a Biblia, hogy leölés során az állatot teljesen ki kell véreztetni, utána a feldarabolt húst alaposan le kell mosni, a benne rekedt vért pedig sós vízben történő többszöri áztatással kell eltávolítani. Az ily módon tisztított hús azonban csak korlátozottan használható. A vízben levő baktériumoktól ugyanis hamar romlásnak indul, ezért hosszabb ideig tárolt töltelékárut (pl. hurka, kolbász) nem lehet belőle készíteni.
A Szentírás szigorúan tiltotta a hús és a tej együttes feldolgozását is. Ez az előírás szintén érthető, hiszen mind a hús, mind a tej könnyen romló nyersanyag, így együttes alkalmazásuk veszélyes baktériumtenyészetet eredményezhet. Miután az akkori embereknek nehéz lett volna elmagyarázni a vírusok és baktériumok szaporodásának mechanizmusát, valamint a különböző kémiai reakciók káros kihatását, ezért ezt a rendelkezést azzal a frappáns magyarázattal indokolta meg az Úr, hogy a tej az életet, a vér pedig a halált szimbolizálja, így a kettő keverése súlyos vétek. Érdekességként elmondható, hogy a zsidó vallási közösségbe tartozók annyira komolyan veszik ezt az intelmet, hogy még ma is külön edényeket és étkészletet használnak a húsos és a tejes ételekhez, holott a jelenlegi hatékony tisztítószerek mellett erre már nem lenne szükség. A kóser hús a fenti szabályok betartása mellett nem tűnik túl ártalmasnak, ennek ellenére ma már nem ajánlott a fogyasztása. Az ily módon kezelt hús ugyanis még mindig jelentős mennyiségű mérget tartalmaz, és a rosthiány valamint a telített zsírsavak következtében ebben az esetben sem mentesülünk sem a székrekedéstől, sem a különböző érrendszeri megbetegedésektől.
Számos előnye miatt a vegetárius életmód könnyen megszokható. Egyébként egyáltalán nem szükséges, hogy valaki fundamentalista (vegán) legyen, vagyis a növényeken és magvakon kívül semmiféle táplálékot ne vegyen magához. A fehérje- és vitamindús étrend szempontjából egészségesebb az ovo-laktovegetárius étrend, vagyis a zöldségen, gyümölcsön és olajos magvakon kívül a tejtermékek és kismértékben a tojás fogyasztása is. (Az “ovo” a tojás, a “lakto” a tejtermékek fogyasztására utal.) A teljesség kedvéért megemlíthető még a makrobiotikus étrend, ami nem más, mint a növényi eredetű élelmiszerek előtérbe helyezése. A makrobiotika mellőzi a húsokat, a tejtermékeket, a tojást, a cukrot és a mézet. Édesítőszerként árpamalátát használnak. A makrobiotika hívei néha halat, rákot is fogyasztanak, de ételeik zöme leginkább a vegán táplálkozási módnak felelnek meg. Ezen belül is nagy hangsúlyt fektetnek a különféle gabonák és olajos magvak fogyasztására. Táplálékuk 50-60%-ban gabonafélékből, 20-25%-ban idényzöldségekből, 5-10%-ban hüvelyesekből és 5% miszóból, valamint 5% tengeri algából áll. Desszertjeik teljes kiőrlésű gabonából készülnek, tojás, cukor és zsiradék hozzáadása nélkül. Italként szénsavmentes ásványvizet fogyasztanak. 
A tejtermékek és a tojás mellőzésén kívül legnagyobb hátránya ennek a táplálkozási módnak, hogy a friss gyümölcs szinte teljes mértéken hiányzik belőle. Ugyanakkor hetente egy-két alkalommal száraz, fehér húsú halakat vagy rákot esznek. A gyümölcsöket kompót formájában vagy párolva fogyasztják. Mivel a hőkezelés tönkreteszi a gyümölcs C-vitamin- és enzimtartalmát, s csak értéktelen ballasztanyagként pang a belekben, ez sem használ az egészségüknek. Nyers gyümölcs hiányában vérük lúgossá válását bancha-tea (zsengén leszüretelt zöld tea) fogyasztásával érik el. Étkezéseik során nagy hangsúlyt fektetnek a nyugodt környezetre, és minden falatot legalább 50-szer megrágnak. Ez viszont rendkívül előnyös szabály, mert az emésztés a szájban kezdődik. A nyálban levő amiláz enzim elbontja a szénhidrátokat, így a bélrendszerbe kerülő táplálék jóval kevésbé terheli meg a hasnyálmirigyet. A makrobiotikus táplálkozást folytatók követendő szokása még, hogy az ételeiket maguk szeretik elkészíteni.
A telített zsírsavakat tartalmazó állati zsiradékok káros hatása ellen úgy védekezhetünk, hogy helyette könnyen emészthető növényi eredetű zsiradékot használunk. Bárki könnyen meggyőződhet róla, hogy használhatóságát tekintve az étolaj és a zsír között semmi különbség nincs. Ráadásul az étolajban sült ételek nem szívják magukba a zsiradékot, és hidegen fogyasztva sem dermed meg az olaj rajtuk. Az állati zsiradékokhoz való ragaszkodást az okozza, hogy az íz- és zamatanyagok mind zsírban oldódó molekulák. Ennélfogva a disznó-, liba- és kacsazsírnak az illető állat húsára emlékeztető íze van. Íz- és zamatanyagok azonban nem csak az állati, hanem a növényi zsiradékokban is felhalmozódnak. A napraforgó- és olívaolajnak is igen kellemes zamata van, nem is szólva a tökmag-, illetve a szezámmagolajról. Hogy ki mit tart finomnak, az szokás kérdése. Aki születésétől kezdve hozzászokott a növényi olajok aromaanyagaihoz, undorítónak fogja tartani a disznózsír tömény, gyomortelítő ízét. Ez olyan, mint a kumisz és a birkafaggyú fogyasztása. A nomád népek szeretik, mert ezt szokták meg, de aki soha nem kóstolta az erjesztett kancatejet, illetve a birka hájában kisütött ételeket, az rosszul lesz tőlük.
Ha valaki nem tud teljes mértékben leszokni a húsevésről, legalább a gyermekei egészsége érdekében álljon át a növényi olajok alkalmazására. A növényi olajok közül is különösen előnyös a napraforgó- és a tökmagolaj használata, mivel igen magas E-vitamin-tartalmuk jelentős mértékben csökkenti a vér koleszterinszintjét, és gátolja a szabadgyökök képződését. Ezáltal véd a szívinfarktus és a rák kialakulása ellen. Német kutatók vizsgálatai szerint napi 400-800 milligramm E-vitamin 80%-kal csökkenti a szívinfarktus veszélyét.
Az ésszerűen szervezett egészséges táplálkozás egyáltalán nem jár akkora áldozatokkal, mint sokan gondolják. Nem jelenti azt, hogy a többi, korábban megkedvelt ételünkről is le kell mondanunk azért, mert egészségtelen. Az élvezeti cikkeken, az állati zsiradékon és a húson kívül a kevésbé egészséges élelmiszerek hatása semlegesíthető. Ha valaki pl. szereti a kalácsszerű fehér kenyeret, erről a továbbiakban sem kell lemondania, ha azokat a nyomelemeket és vitaminokat, amelyek a finomított liszt előállítása során elvesztek, zabkorpa vagy búzacsíra formájában pótlólagosan elfogyasztja. Ennek legcélszerűbb módja, hogy mindennap megeszünk 2 evőkanál zabkorpát illetve búzacsírát ízlés szerint joghurtban, kefirben vagy 0,5 dl tejben elkeverve. Mellesleg, ha a búzacsírát előzőleg megpirított majd megőrölt napraforgómaggal keverjük össze, olyan íze lesz, mint a diónak.
A megrögzött kávéfogyasztóknak sem kell lemondaniuk erről az élvezetről. Egyrészt azért, mert már kapható koffeinmenetes babakávé is, másrészt visszaállhatunk a régen oly gyakran fogyasztott cikóriára. A napjainkra csaknem elfeledett cikória nem más, mint pótkávé. A mezei katáng megszárított, pörkölt és porrá őrölt gyökeréből készül. A cikória nem csak azért volt közkedvelt, mert a maláta- és más alapanyagú pótkávék közül ennek íze hasonlít leginkább a babkávéhoz, hanem azért is, mert jelentős gyógyhatása van. Dr. Baglioni és Arullani professzorok kutatásai azt bizonyították, hogy a cikória kesernyés anyaga jó hatással van a gyomornedv-elválasztásra, és stimulálja a gyomormozgást. Ennek következtében az erjedést okozó emésztetlen gyomortartalom-maradékok továbbjutnak a vékonybélbe. Különösen előnyös a cikóriával ízesített tejeskávé fogyasztása, mivel négyszer gyorsabban halad át a gyomron, mint a pasztőrözött tej. O. Schmideberg professzor azt is megállapította, hogy a cikória fékezi a kártékony baktériumok szaporodását a vastagbélben. Ezen túlmenően gyorsítja a bélműködést, és megszünteti a székrekedést. A májból is képes eltávolítani a méreganyagokat, és serkenti az epekiválasztást. Egyes vizsgálatok szerint nagy adagokban fogyasztva még a veseköveket is feloldja, miközben élénkíti a veseműködést. A cikóriát étrendjükbe iktatóknál egy idő után vörösvértest-növekedést is megfigyeltek. 
A gyógyhatásán kívül a cikória használatának nem elhanyagolható előnye még, hogy együtt reggelizhet az egész család, hiszen a feketekávéval ellentétben ez a fajta kávé nem árt, sőt kifejezetten használ a gyerekeknek. Este is fogyasztható, mivel nem okoz álmatlanságot. Nálunk a cikóriakávét a generációk óta jól ismert Franck gyárban készítik, immáron 90 éve. Használatának legcélszerűbb módja, hogy személyenként 2,5 dl nyerstejet felforralunk, és 1 kávéskanál cikóriát belekeverve 3 percig főzzük. 5 perc állás után szűrjük le, és 1 evőkanál mézzel édesítve tálaljuk. Édes péksüteménnyel (kuglóf, kalács, briós) tálalva finom vacsorát csinálhatunk belőle. Egyébként a zsírdús nyerstejből készített cikóriakávé íze és állaga nagyon hasonlít a közkedvelt olasz cappuccino (kapucsínó) -ra.
Köztudott a különböző édességek, cukorkák, csokoládék káros hatása úgy a fogazatra, mint az egészségre. A túlzott cukorfogyasztás elősegíti a máj elzsírosodását és a hasnyálmirigy túlterhelését. Ennek következménye a kóros elhízás és a cukorbaj. Nem kis veszélyt jelent a szervezetre, hogy a nehezen felszívódó szacharóz elégetése felemészti a szervezet B-vitamin-tartalékait, ami különböző hiánybetegségeket idéz elő. Csokoládék esetén további veszélyt jelent még a kakaó purintartalma, amely a szervezetben húgysavvá bomlik le, és köszvényt okoz. Miután a purinok kakaóban található változatát a teobromint a szervezet nem képes megemészteni, így ez az anyag gyomorfájást, bélpanaszokat, enyhébb esetben fejfájást eredményez. A táplálkozástudomány által már régóta bizonyított tény, hogy szervezetünknek élettani szempontból nincs szüksége nagy szénhidráttartalmú üres cukorra, ezt a luxus kalóriát testünk teljes mértékben képes nélkülözni. Az agysejtek táplálása glukózzal történik ugyan, de ezt a naponta megevett zöldség és gyümölcs cukortartalma is képes fedezni.
A különböző cukrok közül is a legártalmasabb a finomított fehér cukor fogyasztása. Ez a biológiailag holt anyag nem csak a hasnyálmirigyre és a fogak kalciumtartalmára hat károsan, hanem rombolja az idegrendszert, gyomorfekélyt, érrendszeri megbetegedéseket okoz, és nem utolsósorban jelentősen hozzájárul a zsírsejtek növekedéséhez, vagyis az elhízáshoz. A finomított fehér cukorként ismert szacharóz ugyanis diszaharidnak nevezett összetett molekulákból épül fel, amit a szervezet a monoszahariddal (szőlő- vagy gyümölcscukorral) ellentétben csak jelentős energia- valamint B-vitamin- és kalcium-felhasználással képes elégetni. Ennek tudható be a hasnyálmirigy túlterhelése, a B-vitamin hiányára visszavezethető betegségek, és a fogszuvasodás, mert a szervezet a szacharóz lebontásához szükséges kalciumot a legkönnyebben elérhető helyről, a fogakból vonja el, ami a fogbélállomány megritkulásához, vagyis fogaink kilyukadásához vezet. Miután a fogaink tönkrementek, elkezd leépülni a csontrendszerünk. A cukorfogyasztás tehát hasonló mértékű csontritkulást vált ki a szervezetünkben, mint a húsfogyasztás. Ezen túlmenően lustává, kedvtelenné tesz bennünket, mert a cukor, és a többnyire sütemények formájában fogyasztott fehérliszt magasan tartja a vércukorszintet. A cukor lebontásához nagy mennyiségű inzulin kerül a vérbe, melynek hatására nem tudják kifejteni hatásukat az ifjúsághormonok sem: a karcsúsághormonként emlegetett glukagon, a férfi nemi hormonként ismert tesztoszteron, és az örök ifjúság hormonja, az STH. 
A túlzott cukorfogyasztás köztudott következménye még, hogy gyengíti az immunrendszert. A fehérvérsejtek ugyanis a baktériumok helyett inkább cukrot esznek. Egy cukrot nem fogyasztó személy minden egyes falósejtje 12 baktériumot öl meg. A naponta 12 evőkanál cukrot fogyasztók fehérvérsejtjei már csak 1 baktériumot képesek elpusztítani. Ne higgyük, hogy ez a napi negyed kilogrammnyi cukor olyan tetemes mennyiség. Ételeink, italaink ugyanis nagyon sok rejtett cukrot tartalmaznak. Egyetlen példát felhozva: 1 liter kólában 6 evőkanál cukor van. A kristálycukor legújabb előállítási módja még súlyosbítja is ezt a helyzetet. Régen sárga színű volt a kristálycukor, manapság viszont hófehér. A gyártók ugyanis úgy gondolták, hogy tovább finomítva vonzóbbá válik a termékük, ezért a kész cukrot szárítás előtt mésszel kifehérítik. A mész kalciumtartalma azonban nem képes felszívódni a csontokba, hanem rárakódik a felületére. Ezáltal különféle izületi problémákat vált ki.
Ha már semmiképpen nem tudunk lemondani az édességről, akkor a répa és nádcukor helyett fogyasszunk mézet. A méz a hagyományos édesítőszerekkel ellentétben könnyen felszívódó gyümölcs- és szőlőcukrot, valamint kevesebb szénhidrátot tartalmaz, így fogyasztása nem káros az egészségre. A méz oly módon is segít megőrizni egészségünket, hogy csökkenti a desszertek iránti vágyat. A tapasztalatok szerint, aki kizárólag mézet fogyaszt, annak szervezete egy idő után nem kívánja az édességet. Így mézből is kevesebbet fogyaszt. Ez ráadásul karcsúbbá is teszi, illetve gátolja a későbbi elhízást. Ne felejtsük el azt sem, hogy az élelmiszerek közül a méz az egyetlen, amiben semmilyen méreganyag sincs, mert a méhek csak olyan növényekről gyűjtenek virágport, amelyek permetmentesek. Ráadásul a méz vírusölő hatással rendelkezik, mivel a virágpor a vitaminokon és aminosavakon kívül antibiotikumokat is tartalmaz. 
Az olajos magvak közül a dió és a mák az, melyekben a legtöbb vitamin és nyomelem van. Összekapcsolva a kellemest a hasznossal, a hagyományos édességek helyett fogyasszunk diót mézzel. Sokan nem is tudják, hogy ez az egyik legkellemesebb ízű csemege. A gyári készítményekhez ragaszkodók vásároljanak gesztenyemasszát. Ez a többnyire csak sütemény-alapanyagként ismert csemege tejszínhab nélkül is finomabb és egészségesebb, mint az agyonvegyszerezett édességek. Miután a gesztenyemasszát mélyhűtve forgalmazzák, tartósítószert sem tartalmaz. (A biztonság kedvéért ellenőrizzük a csomagoláson, hogy rajta van-e az erre utaló felirat.)
Korábban megszokott ételeink egészségkímélő átalakítása sem jelent gondot, mert a kompótok, dzsemek és a legtöbb sütemény mézzel is édesíthető. Mivel a répa- illetve nádcukor és a méz édesítő hatása közel azonos, még az előírt mennyiségen sem kell változtatni. Legideálisabb édesítőanyag azonban a gyümölcscukor. Ez a fajta cukor a csontritkuláson kívül a cukorbetegségtől is megóvja a szervezetet, mert csak kismértékben emeli a vércukorszintet. A gyümölcscukor glikémiás indexe ugyanis csupán egyötöde a szacharóznak, ami azt jelenti, hogy a lebontása szinte egyáltalán nem igényel inzulint. Vigyázzunk azonban a mézhez hasonló állagú édesítőanyagokkal, mert ezek nem gyümölcs- vagy szőlőcukorból, hanem túlnyomórészt diszacharidból állnak. Legismertebb közülük a kukoricaszirup, vagy más néven izocukor. Alapanyaga a kukoricakeményítő, amelyből egyszerűen és olcsón lehet mellékízmentes folyékony cukrot készíteni. Ez az oka annak, hogy a csokoládégyárak igen nagy mennyiségben használják. Az amerikai kontinensen nagyon népszerű a juharszirup, amely a cukorjuharfa, illetve a feketejuharfa besűrített nedvéből készül. Csupán annyiban különbözik a répacukortól, hogy kevés vitamin és ásványi anyag (pl. kalcium) is van benne. Szintén tartalmaz ásványi anyagokat a répa- és nádcukorgyártás mellékterméke, a melasz. Rendkívül intenzív, kellemetlen mellékíze folytán csak kevés helyen alkalmazzák. Ugyancsak igen erős mellékíze van az árpaszirupnak, vagy közismertebb nevén a malátakivonatnak. Ráadásul az édesítő hatása kisebb, mint a többi diszacharidé.
Sajnos a csokoládégyárak termékeik édesítésére ma még szinte kizárólag izocukrot, illetve répa- vagy nádcukrot használnak, ezért tartózkodjunk a túl édes készítmények fogyasztásától. Bizonyos esetekben azonban ez nehezen oldható meg. Ilyen termék a szaloncukor, amely otthon nem állítható elő esztétikailag is megfelelő kivitelben, nálunk pedig a legtöbb helyen elképzelhetetlen a karácsony e nélkül az igen sokféle kivitelben gyártott cukorka nélkül. Miután egy átlagos méretű karácsonyfa feldíszítéséhez 2 kg szaloncukorra is szükség van, az ünnepek elmúltával igen nagy veszélyt jelent ennek a tetemes mennyiségű cukornak az elfogyasztása. Nem szükséges azonban az ezidőtájt egyébként is túlterhelt gyomrunkat még ennek a megpróbáltatásnak is kitenni, ha csokoládé-bevonat nélküli szaloncukrot vásárolunk. Ez a tömény cukorból préselt olcsó szaloncukor ugyanis akár évtizedekig is elrakható anélkül, hogy megpenészedne, így a hagyományőrző családok is mentesülhetnek ettől az évenként ismétlődő egészségromboló kényszerfogyasztástól. Ne együk meg a tömény cukorból készült habkarikákat se, mert kíméletes bánásmód esetén ez a közkedvelt karácsonyfadísz is évekig raktározható. A jövőben valószínűleg nem lesz szükség erre a gyakorlatra, mivel élelmes vállalkozók elkezdenek műanyagból szaloncukrot gyártani, és díszes papírba csomagolva forgalmazzák.
Túlsúllyal küszködők számára a fogyókúrának van egy természetes módja is a megerőltető tornagyakorlatok helyett. Felesleges kilóinktól úgy szabadulhatunk meg a legkíméletesebben, ha lemondunk a vacsoráról, helyette rostos gyümölcslevet vagy kevés gyümölcsöt fogyasztunk. A nehéz laktató ételek lefekvés előtti elhagyása nem csupán testsúlyunkra lesz jótékony hatással, de biztosítja éjszakai álmunk zavartalanságát is. A fogyókúrának ez a módja azonban csak akkor lesz eredményes, ha szakítunk a nassolási szokásainkkal is, mert hiába hagyunk el egy főétkezést, ha az így kieső kalóriamennyiséget “csipegetéssel” pótoljuk. Ha valaki nem tudja megállni, hogy félóránként ne nyissa ki a hűtőszekrény vagy az éléskamra ajtaját valami ízes falat után kutatva, az ne tartson otthon semmi olyan ételt, ami csemegézésre csábítaná.
Sok esetben tehát az elhízás oka a torkosság. A nemkívánatos testsúlynövekedésnek azonban van egy másik oka is, amire szintén kevesen gondolnak, holott ez még alattomosabb módon járul hozzá az elhízáshoz, mint a nassolás. Evolúciós fejlődésünk során emésztőrendszerünk úgy alakult ki, hogy az éhségérzetet nem befolyásolja a gyomor telítettsége. Ez feltehetően azért van így, mert a szűkös élelemforrások következtében nem lett volna kívánatos, hogy félig telt gyomorral elmenjen az étvágyunk, hiszen az újbóli élelemhez jutás bizonytalan volt. A mozgáshiányból eredő elhízás sem fenyegette az őseinket, mert a rájuk vadászó tigrisek és oroszlánok gondoskodtak a napi testedzésről. A civilizált társadalomban azonban a folyamatos élelemellátás biztosítása már nem jelent gondot, tehát semmi szükségünk arra, hogy minden étkezésnél megtöltsük a gyomrunkat. A legtöbb ember viszont ma is ezt teszi, arra hivatkozva, hogy éhes. Ennek a túlevési szokásnak azonban könnyen elejét lehet venni, ha tudatosítjuk magunkban, hogy az éhségérzet csak addig tart, amíg a táplálék a gyomorból nem kezd el lejutni a vékonybélbe. A normális ételmennyiség elfogyasztása után tehát ne együnk többet, hanem várjunk 1-2 órát, és biztosan meg fog szűnni az éhségérzetünk. Ne töltsük ezt az időszakot további evéssel, mert a szükségtelenül elfogyasztott kalória zsír formájában elkerülhetetlenül ránk fog rakódni. Ezen a kényszerű mozgás sem segít, mert vérszomjas vadállatok is már csak az állatkertben vannak, így nincs mi elől futni. Sajnos a szervezet energiaraktározása rendkívül hatékony folyamat. 7000 kalóriából 1 kg zsír képződik, amit ha nem vigyázunk 1 hét alatt is könnyen fel lehet szedni.
A fogyókúra és a vegetárius életmód megkezdése előtt mindenképpen tanácsos a szervezetet egy 3-5 napos léböjt kúrának alávetni. Ez alatt a méregtelenítő kúra alatt csak gyümölcs- vagy zöldséglevet fogyaszthatunk. Nagyon fontos, hogy naponta csak egyféle gyümölcs levét igyuk, a különféle gyümölcsök nem keverhetők egymással. Az eltérő emésztési idő miatt szigorúan tilos a gyümölcs és zöldséglevek együttes fogyasztása. Miután eldöntöttük, hogy a kúrát gyümölcs- vagy zöldséglével végezzük, mindvégig tartsunk ki választásunk mellett. Egyébként a gyümölcsök közül az alma tisztítja leghatékonyabban a szervezetet. Magas savtartalma fertőtleníti a bélrendszert, ráadásul a bőrt is szépíti. Savanyú, de érett almát használjunk erre a célra, legalkalmasabb fajta a ranet (renet). 
A friss zöldségek közül leghatékonyabb a búzafűvel, illetve annak kisajtolt levével végzett böjtkúra. A búza zöld hajtásából készült levet az USA-ban elixírként dicsőítik, és nem minden alap nélkül. A búzafű ugyanis 70% klorofillt, 21% teljes értékű fehérjét, rengeteg vitamint, enzimet, és az összes ismert ásványi anyagot tartalmazza. A búzafű levével való böjtölés során tehát a szervezet minden szükséges tápanyagot megkap. 1 kg búzafűben annyi vitamin, ásványi anyag és antioxidáns van, mint 32 kg gyümölcsben. Egyébként a magas biológiai értékének tudható be az is, hogy 10 dg búzafű 2 kg főzelék tápértékének felel meg. Gazdag tápanyagtartalmának köszönhetően a búzafű nem csak roborálja a szervezetet, hanem méregtelenítő, vértisztító, vérnyomáscsökkentő hatást is kivált, és gátolja a vér túlsavasodását. Emellett segíti az emésztést, és a mérgező nehézfémek kiválasztását. A zöld lé az immunrendszert is erősíti, ami P4DI és SOD enzimtartalmára vezethető vissza. Ez utóbbi enzim lassítja az öregedési folyamatot, és stabilizálja az immunrendszert. A búzafű levét a rákterápiában is eredményesen alkalmazzák, sőt sérüléseknél, kiütéseknél, égési sebeknél és rovarcsípés esetén szintén jó eredményeket értek el vele. Még kozmetikai célokra is alkalmazható, mivel feszessé teszi a fáradt bőrt, erősíti a fejbőrt, és megszünteti a korpásodást. Búzafű levével gargalizálva megszűnnek a fogínypanaszok, és eltűnik a torokgyulladás. 
Búzafüvet leghatékonyabban bioboltokban beszerezhető csíráztató tálakban hajtathatunk. Ennek módja a mellékelt használati utasításban megtalálható. A kihajtott magokat 10-14 nap után “arathatjuk” le. A levét paradicsompasszírozóval sajtoljuk ki, mert a turmixgép vagy a mixer felaprítja az emészthetetlen rostokat is. A legalkalmasabb azonban erre a célra a speciális búzafűprés, amely az alábbi címen rendelhető meg: Vegetáriusok Baráti Köre, 1165. Budapest, Rezgőfű u. 1. Vízzel 10 : 1 arányban hígítva fogyasszuk. Kezdetben 1-2 kávéskanálnyinál többet ne használjunk egyszerre, mivel intenzív tisztító hatásánál fogva a testben felszabaduló méreganyagok rosszullétet okozhatnak. Akár gyümölcs- akár zöldséglével végezzük a kúrát, ne lepődjünk meg, ha a kezdetén a vizeletünk elsötétedik, és nyelvünk lepedékessé válik, mert ez a fokozott méregkiválasztás jele. A böjtkúra akkor nevezhető eredményesnek, ha a végén a vizelet teljesen kitisztul, vízszínűvé válik.
A mellékhatások minimumra csökkentése érdekében ajánlatos a böjt megkezdése előtt legalább egy napig nyers táplálékot fogyasztani, hogy a szervezet méregtelenítése ne hirtelen, hanem fokozatosan kezdődjön el. Ugyanilyen fontos, hogy a böjt befejezése után se fogyasszunk egy ideig feldolgozott ételeket, mivel ebben az időszakban a szervezet minden anyagot felszív, ami a gyomorba kerül, és ezekből az anyagokból építi fel, pótolja a böjt során kiselejtezett beteg, megrongált sejteket. A főtt és sült ételek fogyasztására való azonnali visszatérés esetén a szervezet ismét mérgezett anyagokból fog felépülni, ami nagymértékben lerontja a kúra hatékonyságát. A böjt után táplálékunk friss gyümölcsökből, zöldségekből, valamint nyerstejjel, aludttejjel, joghurttal vagy kefirrel elkevert búzacsírából, illetve pörkölést nem igénylő olajos magvakból álljon, és csak egy hét után kezdjük el a hőkezelt ételek fogyasztását. Ezek az ételek természetesen már nem tartalmazhatnak húst, állati zsiradékot és finomított fehér cukrot, mert akkor értelmetlenné válik a böjtölés. 
Ha végleg átállunk a rostokban gazdag élelmiszerek (zöldség, gyümölcs, korpás kenyér) fogyasztására, a székrekedés, a végbélkiöblösödés és az aranyér sem fog többé kínozni bennünket. A növényi rostok ugyanis saját tömegükhöz mérten négyszer annyi vizet képesek magukba szívni, ami megakadályozza a széklet végbélben történő kiszáradását, megkeményedését, és ezáltal a székrekedés kialakulását. Ennek előfeltétele azonban a megfelelő mennyiségű (napi 2-2,5 liternyi) vízfogyasztás. (Ellenkező esetben a rostok a bélrendszerből vonják el a táplálék által bevitt folyadékot, ami még súlyosabb helyzetet, teljes bélelzáródást idézhet elő.) A rostok nem csak a vizet lépesek megkötni, hanem az emésztés során képződő ártalmas termékeket, pl. a fehérjék feldolgozásakor előálló nitrozo-vegyületeket. Ezek károsíthatják a bélfalat, és megterhelhetik a kiválasztó szerveket. Rostdús táplálkozás esetén azonban a lebontási termékeket a ballasztanyag felszívja. Mivel a rost emészthetetlen, így nem kerülnek ki belőlük a méreganyagok, a szervezet a széklettel együtt eltávolítja őket. Ezáltal elkerülhető a vastagbél nyálkahártyájának gyulladása, ami daganatot eredményezhet. Túlságosan zsíros táplálkozás esetén az epesavak a vastagbélben káros, karcinogén anyagokká alakulhatnak a bélflóra tevékenysége által. A rostok ezeket a méreganyagokat is képesek megkötni, és eltávolítani. Igen áldásos a koleszterin-megkötő képességük. A rostanyagok nem engedik a koleszterint felszívódni a bélrendszerbe, ami csökkenti az érrendszeri megbetegedések valószínűségét. 
A rostok nem csak a végbélben, hanem már a gyomorban is sok vizet szívnak magukba, amitől megdagadnak. Ezáltal jóllakottságérzetet keltenek, és mint tudjuk az elfogyasztott ételmennyiség csökkentése segíti elő legintenzívebben a fogyást. A rostok két csoportra oszthatók. A vízoldhatókra (pektin) és a vízben oldhatatlanokra (cellulóz). A pektintartalmú élelmiszerek (pl. alma, banán, narancs, zabkorpa, zabpehely, lenmag) kevésbé terheli az emésztőrendszert. A cellulóztartalmú búzakorpa, nyers zöldségfélék viszont mechanikai hatást gyakorolnak a bélfalra, ezért fokozhatják a már meglevő gyulladást, fekélyt. A túl sok rost fogyasztása is káros lehet. Sokan önmagában eszik a búzakorpát, ami megzavarja a tápanyag felszívódását, és rossz közérzetet teremt. Fokozott megkötő tevékenysége során ugyanis a káros anyagok mellett létfontosságú ásványanyagokat (kalcium, vas) is magába szív, és eltávolítja a szervezetből. Tartózkodjunk tehát a szélsőségektől, a természetellenes táplálkozástól. Amennyiben teljes kiőrlés lisztből készül kenyeret, sok zöldséget és gyümölcsöt fogyasztunk, a szervezetnek nincs szüksége pótlólagos rostbevitelre. 
A derék körül megmaradó zsírpárnákat étrendi kiegészítőkkel (krómvegyületekkel és konjugált linolsavval) lehet eltüntetni. A króm egyensúlyba hozza a szervezet vércukorszintjét, és csökkenti az édességek iránti vágyat. Az édesség- és a sütemények formájában hozzá kapcsolódó szénhidrát fogyasztásának mérséklődése kíméli a hasnyálmirigyünket is. A CLA-nak nevezett konjugált linolsav pedig a később ismertetendő módon meggátolja a zsír beépülését a zsírsejtekbe. Mivel a kúra végzése során a fizikai erő átmeneti csökkenésével kell számolnunk, ebben az időszakban tartózkodjunk a nehéz testi munkától. A legjobb, ha a böjtölés időtartamára szabadságot veszünk ki, és naponta csak egy hosszabb séta erejéig hagyjuk el a lakásunkat. A szellemi erőnk viszont jelentős mértékben növekedni fog, kitisztul az agyunk, és szinte szárnyakat kapnak gondolataink.
A böjtkúrával kapcsolatban meg kell még említeni, hogy a szabályok betartása esetén a böjt teljesen ártalmatlan, és jelentősen növeli a szervezet ellenálló képességét. A böjt során ugyanis a szervezetből fokozott mértékben távoznak el az anyagcsere bomlástermékei, a húgysav, a lerakódott zsír, és az önmérgezés során vérünkbe került káros anyagok. A salakanyagok eltávolítását igazán intenzívvé csak akkor tehetjük, ha a böjt alatt naponta egyszer 42 °C-ra felmelegített vízzel beöntést végzünk. Az ehhez szükséges irrigátor-felszerelés gyógyszertárakban szerezhető be. A kb. 1,5 literes víztartályba az előírt hőfokra melegített víz betöltése előtt célszerű 4-5 csepp eukaliptuszolajat önteni. Érdemes a vízhez 0,5 literenként 1 evőkanál citromlevet vagy almaecetet is adni, mivel az erjedés enyhén lúgos közegben zajlik. A savanyú közeg megfékezi ezt a folyamatot, gátolja a kórokozó mikrobák szaporodását, és stimulálja a hasznos mikroflóra tevékenységét. Az első nap 0,5 liter vízzel kezdjük a kezelést, és naponta fél literrel növeljük a mennyiséget. Még hatékonyabbá válik a tisztítás, ha víz helyett kamillateát használunk a beöntéshez, néhány csepp citromlével elkeverve. 
A művelet legegyszerűbben úgy végezhető el, hogy a teával töltött edényt egy magasan elhelyezett szegre akasztjuk, majd műanyag fóliával letakarjuk az ágyat, és az oldalunkra fekve elhelyezkedünk rajta. Célszerű a jobb oldalunkra feküdni, mivel így a folyadék bejut a vakbelünkbe, és azt is kitisztítja. Az irrigátorcső végbélbe helyezését jelentősen megkönnyíti, ha előzőleg növényi olajjal bekenjük. Mélyeket lélegezve a tea bejutása jelentősen gyorsítható. Ürítés előtt ajánlatos a teát legalább 10 percig a végbélben tartani, és közben különböző mozgásokat végezni, vagy a hasat masszírozni, hogy a falán levő kemény lerakódásokat is kimozdítsuk. Krónikus székrekedés esetén a beöntéseket addig kell folytatni, amíg a léböjtkúra ellenére darabos széklet távozik tőlünk. Ha a mérgezés olyan fokú, hogy haspuffadás lép fel, akkor a vér fokozottabb tisztulása érdekében a gyümölcs- és zöldséglevek helyett ízesítés nélküli gyógyteákat fogyasszunk.
Aki nem képes arra, hogy ezt a házilag kivitelezhető módszert alkalmazza, vagy a körülményei nem teszik lehetővé a lebonyolítását, klinikai segítséget is igénybe vehet. Nálunk is terjedőben van ugyanis egy új eljárás, a kolon-hidroterápia. Ez az USA-ban kifejlesztett, gépesített beöntésnek is nevezhető módszer egy műszerrel szabályozható készüléken alapul, amelyet a betegágy mellé, a falra szerelnek fel. Legfőbb jellegzetessége, hogy közvetlenül kapcsolódik a hideg- és melegvíz-hálózathoz, valamint a lefolyórendszerhez. A készülék egy speciális, egyszer használatos műanyag csövön keresztül érintkezik a pácienssel. A csőrendszerbe oxigén is vezethető, amely a vastagbél nyálkahártyájának regenerálódását segíti elő. A jól kiképzett kezelőszemélyzet a csőrendszerben áramló víz irányát és hőmérsékletét a műszerfal állításával szabályozza. A zárt rendszer következtében ez a világszerte szabadalmaztatott eljárás igen higiénikus, és a meleg valamint hideg víz alkalmazásának váltogatása a Kneipp-kúrához hasonló edző hatást fejt ki a bélfalon. Egy-egy kezelés során 10-15 alkalommal különböző hőmérsékletű vizet engednek be a vastagbélbe. A 38-41 oC-os meleg víz hatására a bélizomzat görcse oldódik, javul a véráramlás, és fellazulnak a kiöblösödésekben levő felrakódások. A 20-21 oC-os hideg víz hatására a bélizomzat összehúzódik, amely reflexes érösszehúzódást vált ki. Ennek következtében a székletrögök útra kelnek. Ez a módszer nem csak egészségmegőrzési céllal alkalmazható, hanem 8-15 kezelésből álló kúra esetén hatékonyan gyógyítható vele a krónikus székrekedés, aranyér, krónikus puffadás, vastagbélgyulladás, reuma, sokízületi gyulladás, allergiás betegségek, tüdőasztma, felsőlégúti-, húgyúti- és kismedence-gyulladások, májbetegségek, valamint a fejfájás és a migrén. Ezen túlmenően alkalmas egyes bőrbetegségek: akné, pszoriázis, ekcéma gyógyítására, valamint a bélférgesség, a fáradékonyság, kimerültség, depresszió felszámolására, de jelentős mértékben tehermentesíthető vele az immunrendszer is. Ez a hatás főleg annak tudható be, hogy a kezelést a bélbaktériumflóra visszatelepítése zárja le. Nem alkalmazható a kolon-hidroterápia súlyos szívbetegség, érfaltágulat, gyomor- és bélrendszeri vérzések, valamint előrehaladott terhesség esetén. 
Nálunk ez a kezelés többek között a Melissa Naturmedicina Egészségközpontban vehető igénybe. Címük: 1088. Budapest, Szentkirályi u. 8. II. em. Tel: 318 0320. Vállalkozó szellemű természetgyógyászok már itthon is beszerezhetik ezt a berendezést. Kizárólagos hazai forgalmazója: Naturmed Kft. Budapest, Szentkirályi u. 8. Tel: 317 1680. A magyarországi bevezetése után némi tökéletesítésen is átesett ez a készülék. Erre azért volt szükség, mert egyes esetekben a beáramló víz hirtelen nyomásnövekedése következtében a bélfal megsérült. Ez a probléma azonban kiküszöbölhető egy magyar orvos-kutató, dr. Gajdos Gábor találmányával. A Nyugat-Európában is nagy sikert aratott védőszelep segítségével a vastagbélben uralkodó nyomás folyamatosan ellenőrizhető.
A vegyszeres béltisztítás nem ajánlott, mert a hashajtók a végbélen kívül az egész béltraktusra hatással vannak, ami a bélflóra pusztulását okozhatja. Aki ragaszkodik a hashajtós módszerhez, használjon keserű- illetve glaubersót. 2 dl vízbe tegyen 1 púpozott kávéskanál sót, keverjen hozzá kevés citromlevet, és éhgyomorra igya meg. A só hatására folyadék marad vissza a belekben, és ez gyengéden leoldja a bélfalakra rakódott székletet, ami naponta 3-4-szer ürül ki. Nagy előnye még, hogy a vékonybelet is tisztítja. Ezenkívül epehajtó tulajdonsága is van. Elősegíti a pangó epe ürülését, és megvéd az epekőképződéstől. Nálunk természetes gyógyvizek is használhatók erre a célra. A MIRA keserűvíz, a Hunyadi János- és a Ferencz József gyógyvíz az ér-, epe- és májbetegségeken kívül a székrekedést is megszünteti.
A böjtölő ember egyébként csak az első két napon érez farkaséhséget. A harmadik napon még nyomott lehet a hangulat, miközben emlékezetünkbe idéződik régen elfelejtett ételek íze és illata, de már kialakul a szervezetben a Saddietin nevű fehérje, ami elmulasztja az éhségérzetet. Ez a Knoll József magyar biokémikus által felfedezett fehérje a továbbiakban megvéd bennünket attól, hogy az éhségérzetünk tovább fokozódjon, sőt a böjt előrehaladtával egyre jobb lesz a közérzetünk, és a kúra végén azt fogjuk tapasztalni, hogy egy nyomasztó tehertől szabadultunk meg hirtelen. A megtisztulásnak ez a felemelő érzése azonban csak akkor következik be, ha a szervezetben tökéletes méregtelenítést végeztünk. Ennek előfeltétele, hogy naponta 2-3 liter folyadékot kell elfogyasztanunk, mivel a mérgek szervezetből való kimosása csak alapos átöblítéssel lehetséges.
Mellesleg a szervezet méregtelenítésének van egy lassúbb, de kíméletesebb módja is. Ez nem más, mint a friss gyümölccsel való fokozatos méregtelenítés. A szervezet “kimosásának” ez a módszere már több mint fél évszázada ismert, de csak most kezd tömeges méretekben elterjedni. Nagy előnye, hogy nem kell éhezni, ennek ellenére nagyon hatásos. A friss gyümölccsel történő tisztító kúra max. 12 napig végezhető, mert a mérgekkel együtt olyan tápanyagok is kimosódnak a szervezetből, amelyeket ha nem pótolunk, különböző hiánybetegségek léphetnek fel. Az eredményes kúra lefolytatásához naponta minimum 2 kg friss gyümölcsre van szükség. Ennél kevesebb gyümölcs olyan kevés folyadékot tartalmaz, amely nem képes a szervezetet kellő mértékben átöblíteni. Az elfogyasztandó mennyiség azonban függ a gyümölcs fajtájától is. Citromból elegendő naponta 1 kg, görögdinnyéből viszont naponta legalább 3 kilogrammot kell megenni. A citromlevet kevés ásványvízzel hígítsuk fel, és a fogak kímélése érdekében szívószállal kortyolgassuk. Aki nem irtózik a savanyú gyümölcsöktől, az nyugodtan elfogyaszthatja a visszamaradt rostját is, mivel a citrom nem növeli a gyomorsavat. Ha sikerül permetmentes citromhoz hozzájutnunk, akkor vékonyan lereszelve a héját is keverjük bele, mert a citromhéj olyan különleges anyagokat tartalmaz, amelyek a májban lévő méreglerakódásokat rendkívül hatékonyan tisztítják. Amennyiben almával végezzük a kúrát, reszeljük le, mivel így könnyebben és gyorsabban emészthető. (Az almamagot ne együk meg, mert cianidot tartalmaz.)
A gyümölcs testünk kúraszerű kitisztításán kívül a méreganyagok felhalmozódásának megakadályozására, szervezetünk állandó karbantartására is alkalmas. Ennek a folyamatosan alkalmazandó eljárásnak a hatékonysága azon a megfigyelésen alapul, hogy a szervezet az elfogyasztott étel feldolgozását három fázisban végzi. A harmadik szakasz, a salakanyagok kiválasztása és eltávolítása hajnali 4 órától délig tart. Ebben az időintervallumban tehát tartózkodnunk kell a táplálékfelvételtől, vagy csak olyan táplálékot vehetünk magunkhoz, amely könnyen emészthető, és gyorsan felszívódik, tehát nem von el jelentős energiát a salaktalanítást végző szervezettől. Ilyen nagy víztartalmú és maximum fél óra alatt megemészthető méregmentes élelmiszer a friss gyümölcs vagy annak kifacsart leve.
Ha ily módon kívánjuk szervezetünket méregteleníteni, akkor reggelire kizárólag gyümölcsöt, illetve friss gyümölcsből készült gyümölcslevet fogyasszunk. Feldolgozott ételt csak délután szabad enni, azt is csak este 8 óráig. A gyümölccsel történő méregtelenítés előnye még, hogy kellő mértékben ellátja a szervezetet vitaminokkal és fontos ásványi anyagokkal. Ezen túlmenőleg megszabadít bennünket a helytelen táplálkozás következtében ránk rakódott többletsúlytól, mivel a méregtelenítés időszakában a szervezet nem csupán a salakanyagokat választja ki, hanem eltávolítja a szervezetből a fel nem használt energiautánpótló anyagokat, vagyis a felesleges kalóriát is. Ez a hatás azonban csak akkor jön létre, ha a gyümölccsel nem fogyasztunk együtt más, hosszabb emésztési időt igénylő ételeket, mert ebben az esetben a gyümölcs megreked a gyomorban, és erjedésnek indul. Ennek következtében nem tudja “átmosni” a szervezetet, nem tudja magával vinni a felesleges anyagokat, sőt az erjedés más ételekre gyakorolt rothasztó hatása miatt tovább fokozódik a szervezet mérgeződése. Ezt a helyzetet még az is súlyosbítja, hogy a megterhelt gyomor tartalmának megemésztéséhez rengeteg energiára van szükség, és a méregtelenítés fázisában levő szervezet ezt az energiát a salakanyag-kiválasztástól vonja el. A nyers gyümölcsöt tehát mindig éhgyomorra kell fogyasztani, és semmi mást nem ehetünk hozzá. Egyébként ezt a szabályt napközben is célszerű betartani. A gyümölcsevéssel kapcsolatos gyakori gyomorpanaszok könnyen elkerülhetők, ha más ételek fogyasztása előtt és után három órán keresztül nem eszünk nyers gyümölcsöt.
A gyümölcskúra elkezdésekor előfordulhatnak kisebb gyomorpanaszok (pl. puffadás, gázképződés, hasmenés) de ez átmeneti jelenség, a bélrendszer méregtelenítése után ezek a kellemetlenségek megszűnnek. Ha túl sok mérgező üledék található az emésztőrendszerben, akkor lehet, hogy a felfúvódás elviselhetetlen mértéket ölt. Ebben az esetben hámozzunk meg egy zellert, daraboljuk vékony hasábokra, és rágcsáljuk el gyümölcsfogyasztás után. Az erősen lúgos kémhatású nyers zeller semlegesíti a mérgezett szervezet által termelt savakat, és megakadályozza a felfúvódást. Banán alkalmazása esetén székrekedés is előfordulhat. Ennek feltehetően az az oka, hogy a radiesztéziai megfigyelések szerint a banán jelentős mennyiségű földsugárzást képes magába gyűjteni. A geopatológusok szerint ennek szervezetünkbe kerülését úgy tudjuk megakadályozni, hogy keresztben magunk elé fektetjük, és acélkéssel szeletelve fogyasztjuk. Valószínűleg ez a jelenség is közrejátszott abban, hogy a természetgyógyászok az almát tartják legalkalmasabbnak gyümölcskúra végzésére. A mérések szerint ugyanis közkedvelt gyümölcseink közül az alma és a narancs hajlamos legkevésbé mágneses töltések befogadására. Egyes gyümölcsök nem csak béltisztításra alkalmasak, hanem fogyasztó hatásuk is van. A grépfrútlé, illetve a friss grépfrút főleg hasi típusú elhízás esetén csökkenti a testsúlyt. A grépfrút az inzulinszint csökkentése, az éhség csillapítása révén segíti elő a fogyást.
Tehát intenzív, egészségünket veszélyeztető tornagyakorlatok nélkül is le lehet fogyni, de a helyes táplálkozáson kívül az egészséges életmódhoz hozzátartozik a mozgás is. Egy minimális mozgásgyakorlat elengedhetetlen ahhoz, hogy testünk ne csak a súlyfeleslegtől szabaduljon meg, de rugalmas is legyen. Ezt a leghatékonyabban úgy biztosíthatjuk, hogy a kora reggeli gyümölcslé elfogyasztása után egy 10 perces összetett, minden tagunkat megmozgató tornagyakorlatot végzünk. Ha idősebb korunkra nem akarunk hajlott háttal járni, akkor a testhajlító gyakorlatok után kapaszkodjunk fel lakásunk legmasszívabb ajtószárnyára, és húzassuk ki a derekunkat is. Ez a kissé szokatlannak tűnő gyakorlat főleg az ülő foglalkozást űzőknél igen hasznos. A gyakorlatot felhúzott lábakkal, elernyesztett testtel, és csak addig végezzük, ameddig jólesik. Ne erőltessük túl az izületeinket. Mint minden téren, itt is kövessük a fokozatosság és a mérsékletesség jól bevált elvét. (Akinek gerincsérülése vagy lumbágója van, kerülje ezt a gyakorlatot.) 
Az aranyérrel küszködők végezzenek néhány törzshajlítást is vízszintes testhelyzetben. Ennek módja, hogy lábunkat támasszuk a falnak, és kezünkkel nyomjuk ki magunkat, mintha fekvőtámaszt végeznénk. Ebben a testhelyzetben néhányszor hajlítsuk a csípőnket körkörösen jobbra, majd balra. A szervezet előzetes méregtelenítése esetén ez a gyakorlat nem csak ettől a kellemetlen betegségtől szabadít meg bennünket, hanem a közérzetünket is jelentősen javítja. Ugyancsak hasznos gyakorlat az aranyér ellen, ha karjainkat magasba nyújtva lábujjhegyre állunk, miközben a has- és farizmunkat megfeszítjük. Könnyen megőrizhetjük izmaink acélosságát és teherbíró-képességünket, ha a reggeli tornát kibővítjük néhány perces súlyzógyakorlattal. Ehhez két kisméretű (max. 3 kilogrammos) súlyzót használjunk. (A szívpanaszokkal küszködők csak néhány karmozdulat erejéig végezzék ezt a gyakorlatot, és közben ne tartsák vissza a lélegzetüket.) A rendszeres testgyakorlat azért is hasznos, mert a csontritkulás és az ízületi panaszok megelőzésének leghatékonyabb módja a mozgás.
Jelentősen elősegíti a mérgezett test tisztulását és egészségünk megőrzését, ha a reggeli tornát jógalégzéssel fejezzük be. Ennek a gyakorlatnak a lényege, hogy nyitott ablak elé állva lassan szívjuk magunkba a levegőt, amíg a tüdőnk teljesen megtelik. Ezt oly módon érhetjük el, hogy a rekeszizmot leengedve csukott szájjal, orrunkon át annyi levegőt lélegzünk be, hogy a hasunk kidomborodjon. Ezután néhány másodpercig hagyjuk a levegőt a tüdőben, majd ugyanolyan lassan ahogy beszívtuk, engedjük ki úgy, hogy a hasunk behorpadjon. Szívbetegek vagy magas vérnyomásban szenvedők csak módjával végezzék ezt a gyakorlatot is, mert a nagy mennyiségű friss levegő jelentősen serkenti a vérkeringést, ami a beteg szívet túlerőlteti. Nagymértékben növelhetjük a jógalégzés hatékonyságát, ha váltólégzést alkalmazunk. Ennek lényege, hogy először a bal orrlyukon szívjuk be a levegőt, miközben négyig számolunk, majd nyolcig számolva a tüdőnkben tartjuk. A kilégzést négyig számolva a jobb orrlyukon át végezzük úgy, hogy most a hüvelykujjunkkal a bal orrlyukunkat zárjuk el. Ezután a jobb orrlyukon át szívjuk be a levegőt, és a balon engedjük ki. Ezt alkalmanként háromszor-négyszer ismételjük. A rendszeresen végzett jógalégzés egyébként nem csupán a méreganyagok tüdőn keresztül történő távozását segíti elő, hanem idővel kiszélesedik tőle a vállunk, és kiegyenesedik a hátunk. Hasonlóan jótékony hatást gyakorol szervezetünkre a pajzsmirigy stimulálása. Ennek legegyszerűbb módja, hogy nyakunk elülső felületét a kulcscsonttól az állig, mindkét oldalon megnyomkodjuk. Különösen jó eredményt érhetünk el, ha fürdés közben, ökölbe szorított kézzel végezzük ezt a gyakorlatot.
Érdekességként megemlíthető még, hogy szervezetünk méregtelenítésének van egy sajátos módja is. Tegyünk reggelente 1 evőkanál hidegen sajtolt napraforgóolajat a nyelvünk alá, és negyedóráig forgassuk a szánkban. Eközben a sűrű olaj felhígul, fehér habbá válik, és rengeteg baktériumot valamint salakanyagot szív magába. Ezt követően köpjük ki, majd öblítés után fogkrémmel alaposan mossuk meg a szánkat és a fogainkat. Ha fokozni akarjuk a hatást, akkor ezt a műveletet minden étkezés előtt ismételjük meg. Az eljárás hatásmechanizmusa egyelőre nem tisztázott. A táplálkozástudományi szakemberek szerint az olaj feltehetően a nyirokkeringést aktiválja, ami a nyálelválasztást fokozva serkenti a méregtelenítést. Más vélemények szerint a nyálkahártyák megtisztítása és aktiválása révén fejti ki hatását. Nem zárható ki az a feltételezés sem, hogy ez a pepszintartalmú zsíros folyadék a nyelvre rakódó lepedékből távolítja el a mérgeket. Az “olajrágásnak” is nevezett módszer elsősorban a fej területén fellépő betegségek ellen hatásos, de segít a bőrproblémák, az emésztési zavarok, reumatikus panaszok, a vérképzéssel és az erekkel kapcsolatos bajok leküzdésében is. Egy holland vizsgálat szerint 30 olajrágással gyógyított páciens közül 24-nél jelentős javulás lépett fel. Mellesleg ez a különös kúra a szervezet méregtelenítésén kívül a fogakat is kifehéríti. A szürcsöléses technika megszünteti még a fogínyvérzést, és megszilárdítja a laza fogakat. 
Amennyiben jelentős mennyiségű lepedék található a nyelvünkön, azt ajánlatos időnként egy kiskanállal lekapargatni. Azért is célszerű ezt megtenni, mert mechanikus tisztítás nélkül a lepedék, és annak méreganyag-tartalma a napi táplálkozás során rendszeresen visszakerül a tápcsatornába. Ezáltal az éjszakai méregtelenítés során kiválasztott toxinanyag visszamérgezi a szervezetet. Erre a célra kaphatók műanyagból készült kaparókések is, melyek élének mikrobarázdái biztonságosan és alaposan eltávolítják a nyelvfelszíni felrakódásokat. A Michigan Állami Egyetem által készített tanulmány szerint a nyelv naponkénti tisztítása nagymértékben gátolja a szájszag kialakulását. Még akkor is, amikor más szerek csődöt mondtak. A nyelv ily módon történő tisztítása azonban csak tüneti kezelés. Ez a látványként sem éppen kellemes jelenség csak akkor szűnik meg véglegesen, ha abbahagyjuk szervezetünk szisztematikus mérgezését. 
Ennek tünetei sokak számára csak akkor válnak nyilvánvalóvá, amikor kialakultak a helytelen táplálkozásból eredő betegségek. Nem szükséges azonban ezt kivárni, mert szervezetünk elsalakosodásának számos előjele van, amelyek öndiagnosztikával könnyen felfedezhetők. A természetgyógyászok által javasolt módszerek egyike az előzőekben említett nyelvdiagnosztika. Mint tudjuk a nyelv formája, színe, a rajta található lerakódások és egyenetlenségek hűen tükrözik szinte valamennyi szervünk állapotát. Ennél is szélesebb körű tájékoztatást nyújt kezdődő betegségeinkről az íriszdiagnosztika. A szemünk azonban ezen túlmenően is képes előre jelezni a rendellenességeket. A Béky László természetgyógyász által javasolt eljárás során hunyjuk le a szemhéjunkat, és két ujjunkkal gyakoroljunk gyenge nyomást a szemgolyónkra. Ha a tapintáskor a szemgolyót lágynak, rugalmasnak találjuk, és a nyomás nem vált ki kellemetlen érzést, akkor szervezetünk mentes a méreganyagoktól. Amennyiben a szemgolyónk kemény, feszes és telt, a nyomás pedig fájdalmat okoz, akkor a testünk elsalakosodott. Ideje elkezdeni a tisztítókúrát a betegségek megelőzése végett. (Erősen nem szabad megnyomni a szemgolyót, mert ez mind a látószervünket, mind a szívet károsítja.)
Egy másik módszere segítségével az is kideríthető, hogy milyen jellegű táplálék okozza a fő bajt. Vegyünk szagmintát a lábujjaink tövéről, mindkét lábon. Ha ammóniaszagú, akkor fehérjéből van túl sok a szervezetben, ami egyértelmű jele a mértéktelen húsevésnek. Savanyú szag esetén a szénhidrát van túlsúlyban a szervezetben, ami főleg tészták, sütemények, édességek túlzott fogyasztására utal. A következő öndiagnosztikai módszer a vastagbél állapotáról árulkodik. Amennyiben a reggeli torna közben a sarkunkra ülve azt érezzük, hogy a térdünk nem hajlik kellőképpen (feszül, húzódik), akkor baj van az emésztőrendszerünkkel. Sürgősen szükség van egy böjtkúrára vagy egy alapos béltisztításra, különben betegségek egész sora fog kialakulni a testünkben. Ezt követően változtassuk meg a táplálkozásunkat, mert a korábbi étrend követésével újra szembe kell néznünk az elsalakosodásból eredő problémákkal. 
Az egészséges életmód kialakításánál semmiképpen ne hagyjuk ki étrendünkből a vitaminok leggazdagabb tárházát, az élesztőt. Visszautalva az akupunktúrára, a hajhullásnak nem mindig energiazavar az oka. Sokszor a B5 vitamin (pantoténsav) hiánya okozza az idő előtti kopaszodást. Ilyen esetekben is legcélszerűbb élesztőt fogyasztani. Napi 5 dg élesztő csodákat tehet nem csak a hajhagymák regenerálása, hanem akut izületi gyulladások esetén is. Az intenzív széndioxid-felszabadulással járó kellemetlen böfögés könnyen elkerülhető, ha napi élesztőadagunkat részletekben fogyasztjuk el. Sok országban külön erre a célra szárított étkezési élesztőt is gyártanak. Teljes mértékben megszabadulunk ettől a kellemetlen jelenségtől élesztőtabletta fogyasztásával. Ezt az új terméket inaktivált élesztőből készítik szárítással, és formára préseléssel. Mivel az élesztő a B-vitaminok egész skáláját tartalmazza, kiválóan alkalmas neuraszténia, ideggyulladás, étvágytalanság és vérszegénység gyógyítására is. Nagy előnye, hogy B12 vitamint is tartalmaz. Ez a vészes vérszegénységet megakadályozó vitamin csak a húsokban, a sajtokban és a tojássárgájában található meg jelentős mennyiségben, így a vegán életmódot folytatók sem betegszenek meg, ha rendszeresen esznek élesztőt. Az alga élelmiszer-alapanyagként való elterjedése azonban teljes mértékben meg fogja oldani ezt a problémát, mivel a kékeszöld tengeri algában kétszer-háromszor annyi B12 vitamin van, mint a marhamájban.
Hasonlóan univerzális hatást gyakorol a szervezetre a zöldárpa. A búzafűnél leírtak alapján tudjuk, hogy a zsenge hajtások, csírák igen gazdagok vitaminokban és ásványi anyagokban. A zöldárpa esetében sikerült ezt a gazdag beltartalmat megőrizni szárított állapotban is. A 25 éves kutatómunka eredményeként, különleges technológiával előállított zöldárpapor dr. Hagiwara professzor szabadalma, és Európában először nálunk került forgalomba. Ez a bioboltokban 200 grammos csomagolásban árusított termék annak köszönheti rendkívüli népszerűségét, hogy mind a 18 aminosavat tartalmazza, amelyre a szervezetünknek szüksége van. A zöldárpában ezek polipeptidek formájában vannak jelen, ezért könnyen és gyorsan felszívódnak, elősegítik az anyagcserét, és semlegesítik az emésztést gátló káros anyagokat. Ezenkívül 19 vitamin jelenlétét mutatták ki benne, köztük a B12-t. A zöldárpában megtalálható az összes fontos ásványi só és nyomelem is. Klorofillt is tartalmaz, ami a laboratóriumi vizsgálatok szerint csökkenti a rákkeltő anyagok felszívódását. Alkalizáló hatásánál fogva segít helyreállítani a helytelen táplálkozás következtében kibillent pH-értéket. A legújabb kutatási eredmények szerint a zöldárpa koleszterinszint-csökkentő, fekélymegelőző, gyulladáscsökkentő és antioxidáns hatást is kivált. A legáltalánosabb hatása azonban az, hogy megtisztítja a szervezetet, így menetesít bennünket mindazon tünetektől, amelyek az egészségtelen táplálkozásból és életvitelből erednek. Nagykereskedelmi forgalmazását a Vital-Club Kft. végzi. Címük: 1054. Budapest Hold u. 29. Tel: 302 4277. Fax: 302 4379. A kisfogyasztók a zöldárpaport illetve tablettát a bioboltokban keressék.
A továbbiakban nincs értelme kitérni minden egyes növényi eredetű táplálék egészségre gyakorolt hasznosságának taglalására. Ez a reformétrenddel foglalkozó szakácskönyvekben részletesen megtalálható. Ezzel kapcsolatban csupán annyit érdemes megemlíteni, hogy ezek a készítmények ízben és külső megjelenésben semmivel sem maradnak el a hagyományos ételektől. A szójából vagy gombából előállított húspótló készítmények segítségével pedig a legtöbb húsos étel hasonló minőségben elkészíthető, így nem kell lemondanunk a korábban megszokott ételeink fogyasztásáról sem.
A legújabb tudományos vizsgálatok alapján a szója nem csak a húsevés következményeitől szabadít meg bennünket, hanem jelentős gyógyhatása is van. A londoni King’s College kutatócsoportja szerint a szójaprotein olyan kémiai anyagot tartalmaz, amely egy emlőrák elleni hathatós gyógyszerben, a Tamoxifenben található. A szójafehérje további építőanyagai az isoflavonoidok, melyek korai szakaszban képesek feltartóztatni az emlődaganat fejlődését. A szójának ezt a jótékony hatását az is bizonyítja, hogy Kínában és Japánban, ahol a legtöbb szójakészítményt fogyasztják, ez a sok szenvedést okozó betegség jóval ritkábban fordul elő, mint a világ más országaiban. A kínai és japán nők mentesek a menopauzával járó hőhullámoktól is. Ennek oka, hogy a szójában, de főleg a tofuban jelentős mennyiségű progeszteron- és ösztrogén hormon található, amely átsegíti a nőket ezen a nehéz életszakaszon. Amíg a nyugati orvosok pótlólagos hormonadagolással próbálják a nőket a hőhullámok okozta kellemetlenségektől megóvni, a távol-keleti országokban oly annyira ismeretlen ez a jelenség, hogy nyelvi fogalmat sem alkottak rá. A szójának jelentős a fito-ösztrogén-tartalma is, amit a bélbaktériumok olyan anyaggá alakítanak át, ami fontos szerepet játszik a hormonális eredetű rákos megbetegedések megelőzésében. 
A szója B11 vitamint is tartalmaz, ami csökkenti a vér homocisztein-szintjét. Ez az aminosav károsítja a véredényfalakat, és az artériák megvastagodásához vezet. A szakértők szerint a B11 vitamin hiánya felelős a szívinfarktusok és agyvérzések 30-40 százalékáért. A B11 vitamin előnyös hatása még, hogy terhes nőknél védi a magzatot a fejlődési rendellenességektől. A szója különféle ásványi anyagokat (kálium, magnézium, kalcium, vas, cink, nátrium) is tartalmaz. Emellett öregedésgátló E- és A-provitamin is van benne. A szója táplálkozásban betöltött fontos szerepét az a megállapítás is alátámasztja, hogy az egyetlen növény, amelynek aminosav- és fehérje-összetétele minden fontos alkotóelemet tartalmaz. Nem véletlen tehát, hogy a táplálkozástudományi szakemberek a szóját teljes tápértékű élelmiszernek tekintik.
A szójafehérjében mind a 10 esszenciális aminosav megtalálható, így jól pótolja a húst. Az egészségre gyakorolt jótékony hatását fokozza, hogy a hússal ellentétben 3-4 százaléknyi rost is található benne, zsírtartalma pedig rendkívül alacsony: kb. 2%. Ez a 2%-nyi szójalecitin azonban jelentősen csökkenti az elhízás veszélyét, és fokozza a fizikai- és szellemi teljesítőképességet. Különösen a koncentráló- és emlékezőtehetségre gyakorol jó hatást. A testi-lelki fáradtság enyhítésén kívül növeli az ellenálló képességet, és oldja a stresszhelyzetekből adódó feszültséget. Nem elhanyagolható előnye még ennek a különleges alkotóelemnek, hogy 60%-a életfontosságú linol- és linolén zsírsav, melyek a szervezetben csökkentik a vér koleszterinszintjét. Ráadásul a szójalecitinnek kozmetikai hatása is van, mivel késlelteti a bőr ráncosodását, lassítja az öregedést. A szóján kívül a gomba is teljes értékű fehérjéket tartalmaz. Tápértéküket tekintve a kettő együtt már nem csak pótolja, hanem felülmúlja a húst. (Egyébként a húsevők nagyon meglepődnének, ha tudnák, hogy mennyi szóját esznek. Ma már a húskészítmények 60%-ában van szója. Az élelmiszergyárak nem azért kevernek szóját a termékeikbe, mert aggódnak a fogyasztók egészségéért, hanem ezzel hamisítják a húst. Ráadásul a külföldi húsipari készítmények jelentős része génkezelt szóját tartalmaz, mert ezt olcsóbban be lehet szerezni.)
Sokan azzal indokolják a húsfogyasztás szükségességét, hogy e nélkül a szervezet nem jut elegendő fehérjéhez. A modern táplálkozástudomány azonban megállapította, hogy a szervezetnek jóval kevesebb fehérjére van szüksége, mint azt korábban hittük. Napi fehérjeszükségletünket bőven fedezhetjük tejtermékekkel is. A szójás készítményekkel viszont bőven pótolni tudjuk a húsfogyasztás miatt kiesett fehérjeveszteséget. Kevesen tudják, hogy az élelmiszerek közül a szójában van a legtöbb fehérje. 1 kg szója annyi fehérjét tartalmaz, mint 2,5 kg színhús, illetve 12 liter tej. Az élelmiszervegyészek szerint a szénhidrogénnel kezelt szójakészítmények kesernyés íze úgy szüntethető meg, hogy az előző este ráöntött áztatóvizet reggel leöntjük róla, kissé leöblítjük, és friss vízzel újra felengedjük. A fűszereket ekkor adjuk hozzá, és hagyjuk tovább ázni a felhasználásig. Ma már azonban a legtöbb gyártó nemesszóját állít elő. Ennél a korszerű technológiai eljárásnál a szójabab szaponin- (ízrontó keserűanyag) és tripszininhitor- (emésztésgátló enzim) tartalmát nem szénhidrogénekkel, hanem enzimekkel távolítják el, így az áztatóvíz leöntésére nincs szükség. 
Nem csak húspótlóként, hanem tésztáként használva is előnyös a szója fogyasztása. A szójaliszt ugyanis feleannyi szénhidrátot sem tartalmaz, mint a búzaliszt. Ráadásul a szójalisztből készített tészta kevésbé szívja fel az olajat. A cukorbetegek számára további előny, hogy a szója jelentős rosttartalma lassítja a szénhidrát felszívódását, ami egyenletessé teszi a vércukorszintet. Jelentős mértékben hozzájárul a felszívódás mérséklődéséhez az a biokémiai okokra visszavezethető tény is, hogy a gabonák és a különféle hüvelyesek szénhidráttartalmát a szervezet nem képes közvetlenül hasznosítani. A belőlük készített liszt ugyanis összetett szénhidrátot tartalmaz, amit a szervezetnek előbb le kell bontania egyszerű szénhidráttá (cukorrá) és csak ezt követően kezdődhet el a felszívódása. Mellesleg egészséges emberek esetében sem jár következmények nélkül a túlzott szénhidrátfogyasztás, mivel a szervezet a fel nem használt cukrot zsírrá alakítja, ami elhízáshoz vezet. 
Húspótló alapanyagként jól használható a tönkölybúza is. Amíg a hagyományos búzából készült liszt fehérjetartalma 10-14%, és csupán 30%-a emészthető, addig a tönkölybúzaliszt fehérjetartalma 17-20%, és 100%-ban emészthető. Ennélfogva a tönkölylisztből sokoldalúan használható “tésztahúst” állíthatunk elő. A tésztahús valójában nem más, mint a tönkölyliszt meglehetősen magas sikértartalma, amihez úgy lehet hozzájutni, hogy összegyúrva és beáztatva kimossuk belőle a keményítőt. A visszamaradt gyurmaszerű anyag állaga mind főzve, mind sütve nagyon hasonlít a húshoz. Sajnos a tönkölyliszt magas ára miatt a szejtán-nak is nevezett tésztahús háromszor annyiba kerül, mint a szójahús. A házilagos előállítása is sok időt vesz igénybe. Ettől függetlenül rohamosan terjed, mivel sokoldalúbbá teszi a vegetáriusok étkezését. Biotáplálkozásban betöltött szerepét fokozza, hogy a tönkölybúzát nem kell műtrágyázni. Termesztésénél vegyszeres gyomirtásra sincs szükség. Zárt pelyvája megvédi a gombafertőzésektől, és a környezetszennyezés káros hatásaitól. Járulékos előnye még, hogy a szójaallergiások is fogyaszthatják. 
Szerencsére az egészséges táplálkozás szükségességét ma már egyre szélesebb néptömegek ismerik fel. Sajnos mint minden kampánynak, ennek is vannak negatív megnyilvánulásai. Újabban ugyanis olyan reform szakácskönyvek is megjelennek, amelyek már túlzásba viszik az egészséges táplálkozás propagálását. Receptjeikben sorra tiltják meg azoknak a nyersanyagoknak a használatát, amelyek korábbi ételeinket ízletessé tették, arra hivatkozva, hogy nem elég vitamindúsak. Megszokott ételeink ízét egymással nem harmonizáló adalékanyagokkal teszik tönkre csak azért, hogy önmagában véve minden egyes alkotóelem teljes tápértékű legyen. Ezzel a legtöbbször azt érik el, hogy aki kézbe vesz egy ilyen szakácskönyvet, annak már a belelapozáskor elmegy a kedve a reformtáplálkozástól. Ez a túlbuzgóság többet árt, mint használ. Nem az a fontos, hogy minden gramm étel amit elfogyasztunk, tökéletesen megfeleljen a reformkonyha előírásainak, hanem hogy amit megeszünk, azt jóízűen együk, és ne érezzünk bűntudatot azért, mert az elkészítés során valamelyik nyersanyag több vitamint vesztett a kelleténél. A húson, állati zsiradékon, finomított cukron és a káros élvezeti cikkeken kívül fogyasszuk továbbra is azokat az ételeket, amelyeket szeretünk, és úgy elkészítve, ahogyan szeretjük. Az ily módon elvesztett vitaminokat friss saláták, nyers gyümölcsök és különféle magvak fogyasztásával pótoljuk.
A nyers zöldségek, gyümölcsök és olajos magvak fogyasztására azonban nem csupán a szervezet vitamin-, ásványi só- és nyomelem-igényének kielégítése érdekében van szükség, hanem nélkülözhetetlen szerepük van testünk enzimekkel való ellátásában is. Az enzimek olyan aminosavakból felépülő bonyolult szerves vegyületek, amelyek elősegítik a szervezet tökéletes működését, beszabályozzák és összhangba hozzák az egyes szervek munkáját. Megtisztítják a vért, irányítják a belső elválasztású mirigyek hormontermelését, és behatolnak a sejtekbe is, ahol kijavítják az egészségtelen életmód következtében kialakult károsodásokat, gyorsítva ezzel a természetes sejtmegújulást. Ezek a természet csodáinak is nevezhető, igen sokféle variációban létező enzimmolekulák a friss zöldségen és gyümölcsön kívül a nyerstejben is megtalálhatók. Ezért a nyerstej szintén képes arra, hogy semlegesítse a szervezetben a káros savakat, mentesítse a bélrendszert a rothadáskeltő baktériumoktól, és a felszívódó enzimek által tisztítsa az egész testet. 
Sajnos ugyanez nem mondható el a pasztőrözött, illetve forralt tejről, valamint a feldolgozott zöldségről és gyümölcsről. Ezek a több száz, aminosavból felépülő, az élet hordozóinak tekintett speciális fehérjék ugyanis rendkívül érzékenyek a hőhatásra, melegítés esetén felépítésük megváltozik, holt anyaggá válnak. Ezzel együtt elpusztul a hőkezelt élelmiszerek vitamintartalmának túlnyomó része is. Az ásványi sók és nyomelemek megmaradnak ugyan a feldolgozott élelmiszerekben, de nem képesek a szervezet számára hasznosulni, mivel ezeknek az anyagoknak a felszívódásához enzimekre van szükség. Ezért fordul elő gyakran, hogy aki nem fogyaszt nyers táplálékot, annál különböző hiánybetegségek lépnek fel annak ellenére, hogy bőségesen és sokrétűen étkezik. Ez a helyzet különösen gyermekek esetén kritikus, mivel a növésben levő szervezetnek alapvetően szüksége lenne az optimális működésre. Éppen ezért kifejezetten káros gyereknek forralt vagy pasztőrözött tejet adni a vitamin- és mészszükséglet fedezésére. Enzimek hiányában ugyanis ezek az anyagok nem tudnak felszívódni, ezért hiába szorgalmazzuk a tejfogyasztást, a forralt tej csak erjeszti, rothasztja a gyomor tartalmát, így többet árt, mint használ. 
A rothadásból eredő mérgezésen kívül igen kellemetlen következménye még a pasztőrözött tej fogyasztásának, hogy kalciumtartalma enzimek hiányában nem a csontokba szívódik fel, hanem rárakódik a csontokra és az érfalakra, elősegítve ezzel az ízületek elmeszesedését, a test fokozatos merevedését. A pasztőrözött tej vitaminokban is igen szegény. A vitaminok többsége ugyanis zsírban oldódó, és miután a tejgyárak az általuk forgalmazott tej zsírtartalmának jelentős részét kiszeparálják, vele együtt kivonják a vitaminokat is. A hiányt mesterséges vitaminokkal próbálják pótolni. Ezek azonban nem képesek pótolni a természetes vitaminokat, sőt éppen ellenkező hatást váltanak ki. A legújabb kutatások szerint pl. a szintetikus D-vitaminnal kiegészített tej megfosztja a szervezetet a magnéziumtól. Teljes mértékben hiányoznak az enzimek és a vitaminok a műtejből. Ezek a tartós tejek savóból, némi tejporból, csontlisztből, vízből és “E-adalékokból” állnak. Messzemenően tartózkodjunk a “reggeli ital” -nak nevezett tejimitátumtól. Ez a papírdobozban forgalmazott “tejesalapú készítmény” nem más, mint tejpor magas hőfokon kezelt, vagyis enzimnélküli értéktelen savóval keverve. Vitamin- és ásványanyagtartalma csekély, és a fehérjetartalma is alacsony. Mindezek ellenére nem sokkal olcsóbb a valódi tejnél.
A történelem során az emberiség hozzászokott a főzött és sült táplálékhoz, ezeknek az ételeknek az elkészítési módja beépült a kultúránkba, így nem lehet az embereket egyik napról a másikra visszaszoktatni a nyers kosztra. Egészségünk védelmében azonban igyekezzünk a feldolgozott ételek mellett minél több nyers táplálékot fogyasztani. A beszerzett zöldség és gyümölcs frissességén és vegyszermentességén kívül vigyázzunk arra is, hogy nyerstejet csak olyan helyről vásároljunk, ahol állandó állatorvosi felügyelet van, ezért csekély az esetleges fertőzés valószínűsége. Az élő tejsavbaktériumok folytán a nyerstej emésztése is jóval könnyebb, mint a forralt, pasztőrözött tejé. Egymagában azonban lehetőleg ne igyuk, mert a gyomorsavval összekeveredve kicsapódik, és ez a csomós massza már meglehetősen nehezen emészthető. Ezt a káros hatást legegyszerűbben úgy előzhetjük meg, hogy leszedjük az egyébként elég jelentős mennyiségű fölét, rákenjük egy szelet korpás kenyérre, és azzal együtt fogyasztjuk a tejet. 
Újabban kezd ismét divatba jönni a kecsketej, mivel esszenciális aminosavakban, valamint vitaminokban és ásványi anyagokban jóval gazdagabb, mint a tehéntej. A- vitaminból háromszor, D-vitaminból négyszer, míg B5 vitaminból hatszor többet tartalmaz, mint a tehéntej. Orotsav és karbonsav is található benne, ami sokféle betegség megelőzésében közreműködik. Magas kalciumtartalma segít megelőzni a fogszuvasodást, és a csontritkulást. Nem tartalmaz viszont tejallergiát kiváltó ASI-kazeint, ezért tejfehérje-érzékenyek is fogyaszthatják. Emellett baktériumölő hatása is van. Nem véletlen, hogy a kecsketej savója sok kiváló kozmetikum alapanyaga. Csecsemők táplálására is előnyösen használható, mert az összes tej közül a kecsketej összetétele hasonlít leginkább az anyatejhez. A kecsketej még a pollenallergia ellen is hatásos lehet. A homoktövises készítményeiről híres Dr. Guoth János szerint, ha a kecskékkel parlagfüvet etetnek, ők is allergiásak lesznek, de csak pár percre. Utána gyorsan ellenanyagot termel a szervezetük, ami bekerül a tejbe is. Ha valaki ezt a tejet hőkezeletlenül naponta issza, vagy a belőle készített kefirt fogyasztja, nagymértékben enyhül az allergiája. 
Miután szénhidráttartalma kisebb, mint a tehéntejé, kevésbé hizlal. Forgalmazása, tárolása is kevesebb gonddal jár, mivel kisebb tejzsírgolyócskákat tartalmaz, mint a tehéntej, így nem kell homogenizálni. A finomabb eloszlású tejzsírgolyócskák következtében az emészthetősége is jobb, mint a tehéntejé. Pár nap után tejszínszerűen besűrűsödik, de ez nem rontja az élvezeti értékét. Természetesen a kecsketejet is hűtőszekrényben kell tárolni. Felmelegíteni nem szabad, mert ettől “kecskeízű” lesz. Sajnos az ára több mint kétszerese a tehéntejnek, de nyersen fogyasztva igen egészséges, így ne sajnáljuk rá a pénzt. Ugyancsak nagyon finom és tápláló a juhtej. Különleges zamata következtében egyre több helyen készítenek joghurtot és kefirt is belőle.
A különféle tejtermékek összetett biológiai hatóanyag-tartalmuk következtében még a nyerstejnél is fokozottabb gyógyító hatást gyakorolnak a szervezetre. A savanyított tejtermékek nagy előnye, hogy a laktóz-intoleranciában szenvedők is fogyaszthatják, így nem kell nélkülözniük a tej jelentős kalcium- és vitamintartalmának szervezetre gyakorolt jótékony befolyását. Savanyítás hatására ugyanis a tejcukor lebomlik. A belőle képződő oligoszacharidok, a laktuloz és a laktinok (vízben oldódó diétás rostok) elősegítik a bélmozgást, és elpusztítják a vastagbélben felhalmozódott káros, rothasztó baktériumokat. A savanyítás során a tej aminonitrogén-tartalma közel háromszorosára, a nem fehérje nitrogén pedig 50%-kal növekedik, mely által 90%-kal nő az elfogyasztott tejfehérje hasznosulása is. A kialakult savanyú közegben az ásványi anyagok ionos állapotba kerülnek, ami azt eredményezi, hogy 6-15%-kal javul a csontépítő kalcium, a magnézium, a foszfor és a rákellenes szelén felszívódása.
Mindemellett a savanyított tejtermékekben biológiailag aktív anyagok keletkeznek. 2 dl aludttejben 100 millió élő tejsavbaktérium van, míg a probiotikus eljárással készült tejtermékek fogyasztása során 30 milliárd tejsavbaktérium kerül a szervezetbe, és fejti ki áldásos tevékenységét. Ezek egyike, hogy átalakítják az epesavakat, miáltal csökken a vér koleszterinszintje, vele együtt az érelmeszesedés veszélye. Másrészt megszűnik az epesavaknak a bél nyálkahártyájára gyakorolt izgató, maró hatása, ami a vastagbélrák megelőzésének fontos feltétele. A savanyú közegben a vitaminok is jobban megőrződnek. Ráadásul a tejsavas erjesztés alatt egyes vízben oldódó B-vitaminok (nikotinsav, folsav) valamint a biotin fel is dúsulnak. A tejsavas erjesztés során bekövetkező fehérjebontás következtében megnő az egészségvédő bioaktív anyagok mennyisége is. Közülük a peptidek az egész szervezetet védik a rák kialakulásától. Emellett csökkentik a vérnyomást, és elősegítik a jó alvást. Ennyi sok pozitív hatás láttán már érthető, hogy a sok kefirt fogyasztó kaukázusi népek között miért olyan gyakori a száz éves kort megért ember.
A csecsemők egy része allergiás az állati eredetű tejre, ami bőrpanaszokban, légzési nehézségekben és székrekedésben nyilvánul meg. Ennek oka a laktóz-intolerancia, vagyis az a felnőtt korban is megmaradó probléma, hogy a szervezetük nem tudja megemészteni a tej cukortartalmát. A kisgyermekek számára azonban létfontosságú a tejfogyasztás. Ilyenkor adjunk a babának kecsketejet, vagy ha ehhez nem tudunk hozzájutni, akkor itassunk vele szójatejet. Ez a növényi eredetű tej igen gazdag vitaminokban és ásványi anyagokban, de nem tartalmaz tejcukrot, így az allergiás tünetek maradéktalanul megszűnnek. A szójatej bioboltokban szerezhető be, de szójababból házilag is előállítható. Ennek módja a vegetárius szakácskönyvekben részletesen le van írva. Egyébként a szójatejből rendkívül egészséges túró is készíthető. A szójatúró (ismertebb nevén a tofu) azonban a szójakockához hasonlóan semleges ízű, emiatt csak fűszerezve használható. Élvezeti értéke még így sem éri el a valódi tejből készült túróét (ráadásul drága is), ezért aki nem szenved laktóz-intoleranciában, fogyasszon továbbra is állati eredetű tejet és tejterméket. Mellesleg ma már az allergiások is fogyaszthatnak tejet, mivel újabban elkezdték mesterségesen előállítani azt az enzimet, amely a laktóz-intoleranciában szenvedők szervezetéből hiányzik. Ebből a szakorvos által felírt és térítésmentesen kiváltható tejcukorbontó szerből 1 kávéskanálnyit kell beletenni 1 pohár tejbe. Érdemes megragadni ezt a lehetőséget, mert a legújabb kutatások fényt derítettek arra, hogy a tejben 2000 összetevő található, így szinte pótolhatatlan a szervezet számára. 
Amennyiben a lakásunk közelében nincs piac, és kénytelenek vagyunk pasztőrözött tejet vásárolni, akkor az UHT márkanéven forgalmazott papírdobozos tejet keressük. Ez a jelenleg legkorszerűbb technológiai eljárással tartósított tej abban különbözik a hagyományos pasztőrözött változattól, hogy itt nem tartósan forralják 70 °C-on a nyerstejet, hanem néhány másodpercre 140 °C-ra hevítik, majd hirtelen lehűtik. Ezáltal ennek a tejnek is megsemmisül a teljes enzimtartalma, de a C-vitamin 90%-a megmarad, és ugyancsak kevésbé károsodik az A- és B-vitamin-tartalma. A gyors hőkezelésből adódóan az ultrapasztőrözött tej jobban megőrzi a nyerstej eredeti ízét is, így fogyasztása nem vált ki kellemetlen ingert azokban sem, akik allergiásak a forralt tej ízére. Mellesleg az ultrasteril körülmények között történő töltés, és az aszeptikus Tetra Brik csomagolás következtében az UHT tej három hónapig is eltartható hűtés nélkül, szobahőmérsékleten. Felbontás után természetesen ez a tej is csak hűtőben tárolható, és a maradékot két-három nap alatt el kell fogyasztani. Ultrapasztőrözött tejet már sok cég gyárt nálunk. A legjobbak közül legolcsóbbak a WÉS Tejipari Rt. és a Hercegtej Kft. termékei.
Érdekességként megemlíthető, hogy a kíméletes tartósításnak és a nyersanyagok károsodás nélküli főzésének van még egy ennél is különlegesebb módja. Iskolai tanulmányainkból tudjuk, hogy a víz forráspontja függ a külső nyomástól. Ezért a nagyobb hegyekben már 70-80 °C-on elkezd forrni a víz, ami azt jelenti, hogy egy bizonyos tengerszint feletti magasságot meghaladva már nem lehet normál edényben főzni. Ez a fizikai jelenség azonban ellenkező irányban is érvényesül, vagyis a környezeti nyomás növelésével csökkenthető a főzési hőmérséklet. Ezt használták ki a japán tudósok, amikor szerkesztettek egy közel 1 tonna súlyú berendezést, amellyel 8000 bar nyomást állítottak elő. Ezen a nyomáson már szobahőmérsékleten is megfőzhető a nyers táplálék, így sem a vitamin- sem pedig az enzimtartalma nem károsodik. Annak ellenére, hogy ez a nyomás tízszerese a legmélyebb tengerek fenekén uralkodó nyomásnak, még tojás is főzhető benne. A roppant nagy nyomás alá helyezett nyers tojásnak azért nem törik össze a héja, mert a víz átjut a pórusain, így a külső és belső nyomás kiegyenlíti egymást. Ez az eljárás a nyers táplálék ízének maradéktalan megőrzésén túlmenően alkalmas ételeink károsodás nélküli tartósítására is, mivel a nagy nyomás hatására elpusztulnak a baktériumok, ami tökéletes sterilitást eredményez. Egyetlen hátránya ennek a berendezésnek, hogy nagyon drága és meglehetősen nagy helyet foglal el, így a háztartásokban való alkalmazása nem várható. 
Egyébként a Kiotói Mezőgazdasági Egyetemen folytatott hidegfőzési kísérletek egy másik meglepő jelenséget is eredményeztek, a melegfagyást. Rihamoro Hajasi professzor elmondása szerint ezt akkor tapasztalták, amikor kíváncsiságból tovább növelték a nyomást. 10 ezer bar felett elkezdett a víz fagyáspontja növekedni, és elérte a szobahőmérsékletet. Ennek következtében a nagy nedvességtartalmú élelmiszerek nem főttek meg, hanem éppen ellenkezőleg, megfagytak. Ily módon felfedeztek egy új tartósítási eljárást. Még nagyobb volt az örömük, amikor a vizsgálatok kimutatták, hogy az így “fagyasztott” élelmiszerek aromája és vitamintartalma kevésbé károsodik, mint a mélyhűtött mirelit termékeké. A különleges fagyasztóeljárásokkal kapcsolatban érdemes szót ejteni a fagyasztva szárításról is. Az eljárás kifejlesztését az amerikai kormány rendelte meg űrhajósok számára. Lényege, hogy az élelmiszereket gyorsfagyasztással tartósítják, majd kivonják belőle a teljes nedvességtartalmát. Ez úgy történik, hogy a fagyasztás légmentes kamrában történik. Amikor a zöldség-gyümölcs már keményre fagyott, a hideg hűtőfolyadék helyett gázt nyomnak be a kamrába. Ennek hatására az élelmiszerben levő jég gőzzé alakul anélkül, hogy felolvadna. Ezt követi a légmentes lezárás, hogy se levegőt, se párát ne tudjon magába szívni az étel. Az ily módon tartósított élelmiszer friss súlyának csak egynegyedét nyomja. A dupla tartósításnak (fagyasztás + szárítás) köszönhetően évekig megőrzi az ízét, és az elkészítéséhez csupán forrásban levő vízre van szükség. 
Visszatérve az előző témára, ha hagyományos módon fogyókúrázunk, akkor se kínozzuk magunkat olyan ételekkel, melyek undort keltenek bennünk, csupán azért, mert csekély a kalóriatartalmuk. Ne méricskéljük a nyersanyagokat patikamérlegen, és ne bújjuk a kalóriatáblázatokat. Ne feledjük, hogy csak attól hízunk, amit megeszünk. A kövér embereknek maximum 2%-a szenved hormonzavarban, a túlnyomó többség tehát azért kövér, mert sokat eszik. Egy ismert magyar táplálkozástudományi professzor ezzel a drasztikus kijelentéssel zárt le egy tudományos vitát: “A náci koncentrációs táborokban nem akadt egyetlen túlsúlyos, vagy kórosan elhízott ember sem.” A kövéreknek tehát nem azt kell kérdezniük, hogy: Mit egyek, hogy lefogyjak? A fogyáshoz nem enni kell, hanem koplalni. Egyébként is groteszk dolog ilyen problémával előhozakodni egy olyan világban, ahol 840 millió ember éhezik, és évente 10 millióan halnak éhen. A helytelen táplálkozás okozta betegségekre is megvan a legegyszerűbb és legolcsóbb gyógymód. Amikor az ausztrál bennszülöttek megismerkedtek a jóléti társadalom vívmányaival, elkényelmesedtek, és meghíztak. Valakinek az az ötlete támadt, hogy egy önként vállalkozó kisebb csoport térjen vissza az ősi életformához. A kísérletben részt vevők ismét halásztak, vadásztak, gyűjtögettek. Néhány hónap alatt szépen lefogytak, rendeződött a vércukorszintjük, normalizálódott a magas vérnyomásuk. 
Mellesleg a szegény emberek nem az élelem világméretű hiánya következtében éheznek, hanem az egyenlőtlen elosztás miatt. Soha ennyi élelmiszerfelesleg nem képződött a világban, mint manapság. Az Európai Unió hűtőházaiban évtizedek óta eladhatatlan vajhegyek, és több millió tonnányi lefagyasztott hús vár vevőre. Más élelmiszeralap-alapanyagokból is hatalmas készletek halmozódtak fel a raktárakban. Összességében a Föld minden lakosára napi 1,25 kg gabona és hüvelyes termény; 0,5 kg hús, tojás és tej; valamint 0,5 kg gyümölcs és zöldség jut. Ha ezt az adagot naponta meg kellene enniük az éhezőknek, abba betegednének bele. Helyettük a nyugati országokban élők eszik meg a felesleget. Észak-Amerikában már minden harmadik ember olyan kövér, hogy szinte gurul. Ők meg a zabálásba betegednek bele.
Ha valaki túlsúlyos, egyen kevesebbet. Aki a vacsora elhagyása után is hízik, az mondjon le a tízórairól és az uzsonnáról is. Mindaddig csökkentsük a napi ételadagunkat, amíg normális tempóban nem csökken a testsúlyunk. Az a kevés étel viszont amit magunkhoz veszünk, legyen ízletes, mivel a nemkívánatos étel pszichésen könnyebben idézhet elő gyomorbajt, mint a helytelen táplálkozás. Különben is csak azok az ételek válnak igazán a hasznunkra, amelyeknek az elfogyasztása élvezetet jelent. A csökkentett ételmennyiségből származó éhségérzetet könnyen elűzhetjük búzacsíra vagy korpás kekszek fogyasztásával, mert ezek az anyagok annyi vizet képesek magukba szívni, hogy háromszorosára dagadnak a gyomorban, tompítva ezzel éhségérzetünket. Akinek kevés a gyomorsava az is alkalmazhatja ezt a módszert, mivel valódi citromléből készített cukormentes limonádéval ellensúlyozni tudjuk a keksz gyomorsavfelszívó hatását. Az éhségérzet oka azonban a legtöbbször nem más, mint folyadékhiány. Így ha két étkezés között éhesek vagyunk, igyunk 1-2 pohár vizet. A fogyókúrának ez a módja csak az első napokban nehéz, 3-4 hét után gyomrunk átáll az új étkezési módra, és akkor végleg megszűnik kínzó éhségérzetünk. 
Nem jó megoldás a csökkenetett zsírtartalmú ételek fogyasztása sem. A sovány tejből pl. nem csak a zsír túlnyomó részét vonják ki, hanem vele együtt eltávolítják a teljes A-, D- és E-vitamin-tartalmát. Hasonló a helyzet a többi preparált élelmiszernél is. Aki ily módon fogyókúrázik, annak minden esélye megvan rá, hogy egy idő után a karcsúsága hiánybetegségekkel fog párosulni. Arról nem is szólva, hogy a “light” és egyéb agyonsoványított szörnyűségek ízetlenek. Nem váltanak ki gasztronómiai élvezetet, e nélkül pedig a táplálkozásunk vegetálássá válik. Az ember nem csak azért eszik, hogy életben maradjon. Étkezési kultúránk fontos része az ízek élvezete. Ez boldogságunk egyik forrása. Ne mondjunk le tehát a finom ételek fogyasztása által nyújtott örömökről. Az elhízás ellen nem a lesilányított, értéktelen, denaturált táplálékra való átállással kell védekezni, hanem az adagok, illetve az étkezések számának csökkentésével. Már egy vicc is született a célszerű eljárásról: “Mi a leghatékonyabb fogyókúra? Egy rendkívül egyszerű tornagyakorlat. Forgassuk a fejünket jobbra-balra, valahányszor étellel kínálnak.”
Ha valaki továbbra is ragaszkodik a kalóriatáblázatok alapján összeállított hagyományos diétához, az mindenképpen kerülje a drasztikus módszereket. A hosszú távon folytatott éhezés nem csak a fölös kalóriától szabadítja meg a szervezetet, hanem megfosztja a létfontosságú vitaminoktól, valamint a makro- és mikroelemektől is. Ennek elkerülhetetlen következménye az immunrendszer leromlása, és különböző betegségek kialakulása. A táplálkozástudományi kutatások szerint az egészségre a mérsékelten energiaszegény, napi 1500 kcal-os (6300 kJ) étrend bizonyult a legkevésbé veszélyesnek. Ez ugyan havi 3-4 kilogrammnyi fogyást eredményez csupán, de mentes minden mellékhatástól, és nem jár semmilyen szenvedéssel. Az alacsony- vagy nullkalóriás diéta további hátránya még, hogy a súlycsökkenés jelentős részben izomszövetünk megfogyatkozása révén jön létre. Ennek következtében nem csak karcsúak, hanem soványak leszünk, ami egészségünk kockáztatásán kívül újabb pszichés zavarokhoz vezet. Az eredményes fogyókúra alapvető feltétele tehát a türelem, ami egy járulékos szempont miatt is fontos. 
Sokan nem tudják, hogy a testszerte lerakódó zsírréteg csak akkor kezd el csökkenni, amikor a szervezet a májban lerakódott zsírt már elégette. Krónikus elhízás esetén egy hónap is kell, amíg a májban és a zsigerek között felhalmozott zsírmennyiség elbomlik. Legyünk tehát türelmesek, a testsúlycsökkenés előbb-utóbb megindul. A fogyás elkezdődését a vizelet színe jelzi. Minél sötétebb, annál intenzívebb a súlycsökkenés. A szervezet ugyanis az emésztésnél felszabadult energiát a szervezet méregtelenítésére fordítja. Ennek alapján szinte azonnali visszajelzést kapunk arról, hogy ha túlettük magunkat. A túl sok táplálék feldolgozása oly sok terhet ró a szervezetre, hogy abbamarad a méregtelenítése, melynek látható következménye, hogy a vizeletünk kivilágososodik, vízszínűvé válik. (Ez a jelenség egy alapos böjtkúra, a szervezet teljes méregtelenítése után is bekövetkezik, de ez azért történik meg, mert a szervezetünk méregmentessé vált. Állandósulhat is ez az állapot, de csak addig tart, amíg nem kezdünk el megint egészségtelen, vegyszerekkel mérgezett ételeket fogyasztani.) 
A sikeres fogyókúra másik buktatója a jojó-effektus fellépése. Amennyiben a jól táplált szervezet azt veszi észre, hogy a megszokottnál kevesebb tápanyagot kap, takarékoskodni kezd. Ezért szokott a látványos fogyással induló kúra néhány hét múlva megtorpanni. Ha ilyenkor feladjuk, akkor a szervezetünk a bevitt tápanyagból jóval többet raktároz el, mint korábban. Ennek következtében zsírpárnáink a zsinóron rángatott jojó pörgéséhez hasonló gyorsasággal fognak visszatérni, sőt még többletsúly is rakódik ránk, hiszen az előzőleg takarékra állított szervezet még nagyobb hatásfokkal dolgozza fel a táplálékot. Ráadásul az újabb fogyókúra sokkal keservesebb lesz, mert a hatékony anyagcsere lassabban reagál a csökkentett energiatartalmú étrendre. Széleskörű tapasztalatok szerint ez az effektus napi 1200 kalóriás étrend, vagyis drasztikus fogyókúra esetén mindig fellép. (Ez valójában kcal. A fogyókúrás szakkönyvekben az egyszerűsítés érdekében elhagyják a “kilo” előtagot. Az új szabvány szerint a kJoule-t kell használni. 1 kcal kb. 4,2 kJ-nak felel meg.) Nagy probléma még ennél az effektusnál, hogy a fogyás során nem csak zsírszövetet, hanem fehérjét is veszítünk, visszahízáskor azonban csak a zsírszövetek szaporodnak, izmaink nem. Egy átlagos (1-2 hetes) böjtkúránál ettől nem kell tartanunk, mert a fehérjelebontás csak 2 hét után indul meg. Addig a szervezet a májban felhalmozódott glikogén, majd a testszerte lerakódott zsírok elbontásából fedezi a glukózszükségletét. A jojóeffektus járulékos következménye, hogy károsítja az immunrendszert. Amerikai kutatók vizsgálata szerint, aki 5 éven át váltakozva fogy majd hízik, annál 30%-kal csökken az ölő sejtek száma, így gyakrabban betegszik meg.
Az alacsony vagy nullkalóriás diéta azok számára sem ajánlott, akik azért böjtölnek, hogy megszabadítsák a szervezetüket a felhalmozódott mérgektől. A sovány testalkatúak a tisztító kúrát gyümölcslével végezzék. A léböjtkúra előnye, hogy a gyümölcs cukortartalma biztosítja az agy táplálását. Az agynak ugyanis naponta 130 gramm szőlőcukorra van szüksége a zavartalan működéshez. A böjt idején azonban a szervezet nem jut hozzá cukorhoz, ezért olyan aminosavakból állítja elő, amelyek a testfehérjék lebontása révén keletkeznek. Ez a biokémiai folyamat szintén az izomszövet csökkenéséhez vezet. Kellemetlen velejárója még ennek a jelenségnek, hogy az ily módon előállított cukor mellett ketonok is keletkeznek, amelyek mérgezően hatnak a szervezetre. Ennek tünetei: ingerlékenység, apátia, fáradtság. Másik lehetőség a tejsavóval végzett böjtkúra. A tejsavó literenként 30 grammnyi fehérjetartalma ugyancsak képes megakadályozni a szervezet fehérjeegyensúlyának megbomlását. Arra azonban ügyeljünk, hogy a savó nyerstejből származzon, mert enzimek hiányában értékes hatóanyagai nem képesek felszívódni. Izomszöveteik védelme érdekében érdemes ezt a módszert alkalmazniuk a kisebb súlyproblémák miatt böjtölőknek is. Azért is fontos a friss savó használata, mert az állás során a benne található jobbra forgató tejsav balra forgatóvá válik, ami lassítja az anyagcserét. A savóban levő aminosavak és egyszerű felépítésű fehérjék (albumin, globulin) valamint az orotsav segítik a máj méregtelenítő funkcióját is. 
Fogyókúrát újhold idején ajánlatos tartani, mivel a súlycsökkenés ilyenkor a leghatékonyabb. Ebben az időszakban célszerű elkezdeni a dohányzásról, kávézásról és az alkoholról való leszokást is. Ha regeneráló kúrára is szükségünk van, ezt növekvő hold idején tartsuk. Ekkor duplán hatásos minden ami erősít, tehát a vitaminok, az ásványi anyagok és roboráló készítmények. A tornagyakorlatok és masszázsok jótékony hatásai is ilyenkor a legintenzívebbek. Lokális fogyasztás esetén jó hatást lehet elérni borókakrémes masszázzsal. A krémmel naponta 20 percig kell masszírozni a karcsúsítani kívánt testrészt.
A fogyni vágyók ne tévesszék össze a böjtölést a koplalással. Az éhezés nem szabadítja meg a szervezetet a mérgektől. A böjtkúra elengedhetetlen része a béltisztítás, a naponként végzett beöntés. Még kevésbé nevezhető böjtölésnek a pénteki hústilalom, mert ez csak lemondás. Ezzel csupán annyit érünk el, hogy valamivel később telítődik a szervezetünk a húsban található mérgekkel. Ezzel nem előzzük meg, hanem csak elodázzuk a húsevés okozta betegségeket. Többet árt, mint használ a dohányzás és a szeszfogyasztás mellett végzett böjtölés. A káros szenvedélyek kielégítése melletti éhezés azt eredményezi, hogy nagyobb hatásfokkal szívódik fel a szervezetbe nikotin és az alkohol. A böjtkúra eredményességének záloga a sok mozgás. Enélkül a kiéheztetett test egyre bágyadtabb lesz, teljesen elernyed. A sok mozgás, a rendszeres és intenzív tornagyakorlatok azonban fokozzák a szervezetben a bioenergia áramlását, ami növeli a vitalitásunkat, az életkedvünket. Így a böjtkúra végén nem csak karcsúbbak, hanem erősebbek, aktívabbak is leszünk, és megtisztított szervezetünk következtében sokkal jobb lesz a közérzetünk.
A legújabb táplálkozástudományi kutatások szerint tekintélyes túlsúllyal rendelkezők hamarabb is megszabadulhatnak zsírpárnáiktól. Ennek a kiegészítésként alkalmazandó módszernek a lényege az ételek szétválasztásában rejlik. (Az ételszétválasztás lényege, hogy bizonyos fajta ételek, pl. a zsírok és a szénhidrátok nem fogyaszthatók egyszerre.) A diétás étrend összeállításával foglalkozó szakemberek már régóta gyanítják, hogy a zsírszövetek kialakulásához egyes ételeknek (a zsíroknak és a szénhidrátoknak, illetve a fehérjéknek és a szénhidrátoknak) össze kell kapcsolódniuk a szervezetünkben. Az elfogyasztott ételeknek a zsírtartalmát leginkább a kenyér és a burgonya köti meg, így aki lemond ezeknek az élelmiszereknek más, főleg nagy zsiradéktartalmú ételekkel való együttfogyasztásáról, az még intenzívebb testsúlycsökkenésre számíthat. Egy zacskónyi (25 dg chips) 1350 kalóriát tartalmaz annyit, mint egy kétfogásos ebéd. Ezzel szemben 25 dg szamócában csak 75 kalória van. Ez is magyarázatot ad arra, hogy a vegetáriusok miért híznak el. Nem azért soványak, mert éheznek. Az érett gyümölcs ugyanúgy csillapítja az éhséget, mint a zsiradékban sült krumpli vagy a hús. A kalóriatartalma azonban több mint egy nagyságrenddel kisebb. Egy új keletű táplálkozástudományi felismerés szerint ennél is veszélyesebb kombináció, ha cukrot és zsírt fogyasztunk együtt. Ha zsíros fogásaink egyben cukrot is tartalmaznak, a zsírok beépülése akár 60%-kal is megnövekedhet. A legjobb és legradikálisabb eredményt azonban a három módszer, vagyis a diéta, a gyümölcskúra, és a dr. Hay kutatásain alapuló “Testkontroll” néven ismert ételszétválasztás együttes alkalmazásával érhetjük el. 
Egyre nagyobb népszerűségnek örvend az ételszétválasztás egy sajátos módja, a négynaponként eltérő táplálkozás. Ennél a 90 napig tartó fogyókúránál naponta más-más ételfajtát kell enni, majd a negyedik nap után ismétlődik a ciklus. A diéta a fehérjenappal kezdődik. Ekkor ebédre csak fehérjetartalmú ételeket (pl. szóját, tojást, tejtermékeket) szabad enni. A második nap a keményítőnap. Ekkor a zöldség bármely fajtája (bab, borsó, lencse, krumpli) fogyasztható, de más nem. A harmadik, szénhidrátnapon főtt tésztát (pl. spagetti) vagy sült tésztát (pl. pizza) illetve kelt tésztás készítményeket (kalács, sütemények) kell enni. A negyedik nap a gyümölcsnap. Ekkor bármilyen nyers gyümölcs fogyasztható, korlátlan mennyiségben, de ezen kívül semmi más. A vacsora mind a négy napon ugyanaz, mint az ebéd, csak fele mennyiségben. Utána ismétlődik a négynapos ciklus, három hónapon keresztül. A reggeli az egész kúra alatt csupán 2 szem friss gyümölcs (alma, körte) vagy ennek megfelelő mennyiségű apró gyümölcs lehet. Inni kizárólag cukormentes teát vagy ásványvizet szabad. 30 nap után a kúrába be kell iktatni ez víznapot a gyümölcsnap után. Ekkor böjtölni kell. A szervezet tisztulása érdekében egész nap csak ásványvíz fogyasztható. 
Bár a napok sorrendjét feltétlenül be kell tartani, a szelektív ételfogyasztással történő fogyókúra nem jár éhezéssel, sőt egyhangúnak sem mondható. Az egyes ételféleségeken belül a receptek szabadon változtathatók. Ha előzőleg sajtos pizzát készítettünk, nem kell négy nap múlva is azt enni. Csinálhatunk helyette bármilyen ízesítésű pizzát, vagy más sült tésztát. Ennek ellenére ezzel a fajta diétával 18-25 kiló súlyfelesleget is le lehet adni 3 hónap alatt, és a leadott kilók nem jönnek vissza. Ha mégis súlygyarapodást észlelünk, újabb 90 napig csak friss gyümölcsöt ehetünk reggelire, vagy meg kell ismételni az egész kúrát. 
Ennek a fogyókúrának a növekvő sikere is azt bizonyítja, hogy nem csak azért hízunk, mert sokat eszünk, hanem azért mert mindenfélét összeeszünk. A húsos feltétet főtt tésztára rakva fogyasztjuk, majd utána jóízűen bekebelezünk egy nagy szelet tortát. Végül jöhet a friss gyümölcs. Szegény gyomrunk azt sem tudja mit csináljon ezzel az egyveleggel. Még rendesen megemészteni sem tudja, mert közben megerjed benne a nyers gyümölcs, és megbuggyan a tartalma. A vékonybél sem tudja, hogy mit válaszon ki, mert egyszerre zúdul rá a fehérje, a keményítő és a szénhidrát. Ráadásul ott a desszert, a magas cukortartalmával. Ez a fajta mindenevés a hasnyálmirigyet is túlterheli. A tortában, és egyéb süteményekben levő levű összetett cukor (diszacharid) lebontásához sok inzulin kellene, a nagy mennyiségű inzulin viszont gátolja a máj zsírlebontó tevékenységét. Így végül semmi sem tud rendesen megemésztődni és felszívódni. Ilyen körülmények között csak a hájréteg vastagodik meg rajtunk, mivel a felesleges zsír nem képes távozni a szervezetből. Ezt követi a cukorbetegség, mert a kifáradt hasnyálmirigy nem tudja a sok répa- és nádcukrot könnyen felszívódó szőlőcukorrá alakítani. A lebontatlan cukrot a sejtek képtelenek felvenni, így pang a vérben, előidézve korunk népbetegségét, a 2-es számú cukorbetegséget.
A vegyes étkezést folytatók már akkor is elkerülhetik ezeket a kellemetlenségeket, ha a különféle összetételű ebédet két részletben fogyasztják el. Ebédre a fő fogást (valamilyen egytálételt) vacsorára pedig a levest, vagy a desszertet. Így az eltérő alapanyagok nem keverednek egymással, és zavartalanul végbemegy az emésztés. Marad idő az elfogyasztott cukor lebontására, sejtekbe szállításra, a májban felhalmozott zsírok kiürítésére. A sejtek jóllakásával megszűnik az éhségérzet is, pedig csak fele annyit eszünk, mint korábban.
A hollywoodi sztárok kedvenc fogyókúrás módszere az Atkins-diéta. A lényege, hogy bármit lehet enni, csak szénhidrátot nem. Korlátlan mennyiségben engedi fogyasztani a húst és zsírokat, de szigorúan tiltja a kenyeret, a tésztákat és a süteményt. Az ily módon történő fogyás biokémiai magyarázata nagyon egyszerű. Ha nem fogyasztunk cukrot vagy cukorrá alakítható szénhidrátokat, szervezetünk azt hiszi, hogy nem kap elegendő táplálékot. Ezért elkezdi lebontani az elraktározott tartalékot, vagyis a ránk rakódott hájréteget. Ily módon látványos súlycsökkenés indul meg. A húsfogyasztás ártalmaitól azonban így nem szabadulhatunk meg, ezért jobb, ha a fehérjét szójakészítmények formájában fogyasztjuk. Azért is célszerű áttérni a húsról a szójára, mert a hús LDL-koleszterin-tartalma szívtrombózist okoz. Amerikában az 53 éves Jody Gorran kártérítési pert indított az Atkins-birodalom ellen, mert miután az általuk előírt módon kezdett el táplálkozni, koleszterinszintje 50%-kal megugrott. Kétévi fogyókúra után az artériái úgy eltömődtek, hogy életmentő műtétet kellett rajta végrehajtani. Az Atkins-diéta hívei azonban továbbra is kitartanak amellett, hogy a zsírok és húsok korlátlan fogyasztása biztonságos, és egészséges. Mindenesetre sokat ront ennek a diétának a hitelén, hogy kidolgozója, Atkins doktor túlsúlyos volt, és 2003-ban szívrohamban halt meg. (Az utóbbi években a fogyókúrázás évi 50 milliárd dolláros üzletággá vált az Egyesült Államokban, és ennek köszönhette az Atkins vállalathálózat is a kiépülését.)
Régen, amikor a műtéti technika még nem volt olyan fejlett, a radikális fogyást nem gyomorszűkítő gyűrűvel, hanem egy meglehetősen kártékony módszerrel oldották meg. Az 1920-as években jött divatba a bélféregpetét tartalmazó pasztilla használata. A fogyni vágyók ezzel fertőzték meg magukat. A féregpeték a bélrendszer falára tapadva féreggé fejlődtek. Növekedni és szaporodni kezdtek, és elették gazdájuk elől a táplálékot. Maria Callas, a híres énekesnő is ezzel a módszerrel fogott le 28 kilogrammot. Nem számolt azonban az egészségre gyakorolt káros mellékhatásaival. Nála ez abban nyilvánult meg, hogy a kilóival együtt eltűnt a hangja is. Sokan rosszabbul jártak. Mivel a megtelepedett férget nem lehetett eltávolítani, közel 50 ember halt meg a mértéktelen szaporodásuk okozta betegségekben. A férgek után a vegyszerek jöttek divatba. A különféle hashajtók azonban szintén nem váltak be. Egyrészt hamar hozzászokott a szervezet, másrészt ennek is számos mellékhatása volt. Ennek ellenére ma is sokan használják, tönkretéve vele a bélflórájukat és az immunrendszerüket.
Egyébként a pajzsmirigy által termelt trijód-tironin hormon kóros soványságot is kiválthat. Alapvetően ennek a zsírégető hormonnak a mennyisége szabja meg zsírpárnáink vastagságát. A trijodtironin eltérő szintje az oka annak, hogy egyesek folyton “zabálnak” mégsem híznak egy grammot sem, mások pedig már attól is híznak, ha csak “ránéznek” az ételre. A pajzsmirigy hormonjainak zsírbontó hatása nem új keletű ismeret. Már az 1920-as években felfedezték, és mesterséges hormonokat használtak a pótlására. Való igaz, hogy gyorsan lehetett tőle fogyni, de igen kockázatos volt az alkalmazása. Sok esetben süketséget, vakságot, sőt halált okozott. Ezért pár év után betiltották a használatát. Korunk narkós nemzedéke felfedezett egy anfetamin származékot, amely amellett hogy élénkít, az anyagcserét is felpörgeti. Ez a szer Gracidin néven vált ismertté. Ezzel szintén gyorsan lehetet fogyni, de aki rászokott, a kábítószer rabjává vált. Abbahagyni se lehetett a szedését, mert ennek következménye gyors visszahízás volt. Ezért világszerte betiltották a gyártását.
A klinikákon azonban továbbra is kezelik a hormonzavarral küszködőket, de a testsúlycsökkentés szigorú orvosi felügyelet mellett zajlik. A fogyókúra ugyanis hormonpótlással sem garantált, mert a pajzsmirigy hormonja rendkívüli mértékben megnöveli az étvágyat. Aki ezt nem tudja leküzdeni, még többet eszik, amitől még jobban elhízik. Nem csak a pajzsmirigy alulműködése, hanem a mellékvesék túlzott működése is okozhat elhízást. Ennek a fajta elhízásnak az a jellegzetessége, hogy a nőknek csak a hasuk növekszik, a combjuk elvékonyodik. Ez azért szokatlan, mert a legtöbb nő ha hízik nem csak pocakot ereszt, hanem a csípője, a combjai is megvastagodnak. 
A jódhiány különösen nálunk okoz gondot, mert Magyarországon meglehetősen jódhiányos a talaj. Ez jelentősen hozzájárult ahhoz, hogy az alacsony átlagjövedelem ellenére nálunk még a nyugati országokban regisztráltnál is több a túlsúlyos ember. Aki pajzsmirigy-alulműködésben szenved, napi 800 kcal táplálék bevitele mellett sem tudja csökkenteni a testsúlyát. Ha valaki ennél is kevesebb energiatartalmú táplálékot vesz magához, az sem segít rajta, mert ettől krónikus székrekedése lesz. A szervezet ugyanis igyekszik a rendelkezésére álló kevés táplálékból kivonni az igényelt tápanyag- és folyadékmennyiséget, melynek következtében nem engedi az ürüléket távozni. A végbélben megrekedt bélsár beszárad, a korábban naponkénti széklet két, majd egy alkalomra csökken. Ennek látható jele az állati ürüléknél tapasztalható bogyósodás. A végbélből történő kivonás ennél is veszélyesebb következménye, hogy a maradék nedvesség- és tápanyagtartalommal együtt rengeteg méreg is felszívódik a székletből. A szervezet által kiürítésre szánt méreganyagok nem távoznak el, hanem újra felszívódnak. (Ennek elkerülése érdekében írják elő szigorúan a böjtkúrát folytatóknak a naponként beöntést, végbélmosást.) 
Ráadásul a táplálék mennyiségének radikális csökkentése nagyfokú vitamin- és nyomelemhiányt okoz a szervezetben, ami számos betegség kiváltója lehet. Súlyosbítja a helyzete, hogy a jódhiány még mintegy 100 másik tünete produkál: Pl. nehéz a reggeli felkelés, a betegnek nincs kedve semmihez, motiválatlan. Ezen túlmenően izületi- és izomproblémát, depressziót, bőr-, haj- és körömrendellenességet, memóriazavart, dekoncentráltságot, szívizom- és keringési tüneteket, potenciazavart és libidócsökkenést okoz. Jódhiányos gyerekeknél az elhízás mellett gyakori jelenség a lustaság, a tanulási nehézségek és a koncentrációképtelenség. Az UNICEF felmérése szerint a jódhiányos gyerekek IQ-ja 14 ponttal alacsonyabb a többieknél. Ezen az évtizedek óta ismert helyzeten az élelmiszer-felügyeleti hatóságok jódozott só forgalomba hozatalával próbáltak segíteni. A szervetlen jód azonban nehezen, rossz hatásfokkal szívódik fel. 
Ezt a gondot oldja meg egy magyar találmány, a könnyen felszívódó szerves jódvegyületekből álló METABOL. Ez a szer a pajzsmirigy alulműködést nem az általa termelt hormon pótlásával, hanem a rendellenességet kiváltó jódhiány megszüntetésével orvosolja. A biojód alapú készítmény L-Carnitint és biokrómot is tartalmaz, ami fokozza a testsúlycsökkenést. A tapasztalatok szerint 1 hónap alatt 3 kilót lehet fogyni ezzel a veszélytelen szerrel. 3 hónapra van szükség ahhoz, hogy az anyagcsere átálljon a normális szintre, és jódhiányból eredő egyéb betegségek A jód pótlása sok esetben megszünteti a hajhullást, lassítja a kopaszodást, és nyugodttá, kiegyensúlyozottá teszi a fogyókúrázót. Mivel a világ lakosságának egyharmada szintén jódhiányban szenved, nagy érdeklődés mutatkozik a METABOL iránt külföldön is. Forgalmazója: Avalon Team Kft, 1148. Budapest, Vezér u. 134. Tel: 460 0684 és 460 0685, Fax: 470 0010. A forgalmazó honlapja és onlinerendelés: http://www.avalonteam.hu Bioboltokban és gyógyszertárakban egyaránt kapható. Érdemes több helyen is érdeklődni, mert a beszerzett mennyiségtől függően jelentős árkülönbséggel árusítják. 
Szinte biztos, hogy a pajzsmirigy elégtelen működése az oka az elhízásnak, ha a fogyókúra hatástalansága fokozott hajhullással, kopaszodással és őszüléssel párosul. A hajhullás gyakori oka ugyanis a jódhiány. Aki napi 1000 kalóriás koszt mellett sem képes lefogyni, és egyre jobban kopaszodik vagy őszül, vizsgáltassa meg a pajzsmirigyét, majd szedjen jódtablettát. Mellesleg a pajzsmirigy fokozott működése is okozhat hajhullást, ezért nem árt felkeresni egy hajgyógyászt, aki műszeres mintavételezéssel, és vegyelemzéssel megállapítja fejbőrünk, hajunk összetételét, kimutatja a hiányzó anyagokat. Ezek a többnyire magánrendelők gyakran alkalmaznak Voll-féle számítógépes diagnózist is, ami kideríti a hajhullás esetleges szervi eredetét. A probléma bonyolultságára jellemző, hogy a stressz is okozhat hirtelen hajhullást és őszülést, mert összeszűkíti a hajhagymákat vérrel ellátó hajszálereket, ami vitamin- és ásványanyaghiányhoz vezet.
A kóros elhízás gyakori oka még, hogy a kövérek szervezete nem termel elég PYY3-36 hormont, melynek feladata tudatni az aggyal, hogy a gyomor megtelt. Brit vizsgálatok szerint a túlsúlyos emberek szervezetében egyharmaddal kevesebb található ebből a figyelmeztető hormonból, ezért addig esznek, amíg már feszül a gyomruk, nem fér bele több étel. Nagy-Britanniában már dolgoznak a PYY3-36 hormon szintetikus előállításán. A napi adagja 20 fontba fog kerülni. Angliában azonban a társadalombiztosítás hajlandó ezt a költséget magára vállalni, mert az elhízottságból eredő betegségek kezelése többe kerül. Emellett 54 ezer haláleset történik évente a kóros túlsúly miatt.
A kialvatlanság is hozzájárul zaklatott korunk emberének elhízásához. Az általa előidézett stressz növeli a mellékvesében termelődő kortizol szintjét. Ez a hormon nagy szerepet játszik a cukor-, a fehérje-, az ásványanyag- és zsíranyagcsere szabályozásában. A magas kortizolszint növeli a szénhidrát- és zsíranyagcserét befolyásoló inzulin mennyiségét. A magas inzulinszint pedig gátolja a zsírraktárak lebontását, mivel a sok inzulin lecsökkenti a vércukorszintet. Az álmatlanság azáltal is fokozza az elhízás veszélyét, hogy a kialvatlan személy állandóan fáradt, gyengeséggel küzd. Energiahiányát gyakori táplálékfelvétellel próbálja pótolni. Az emésztéssel nyerhető többletenergia azonban nem pótolja a hiányzó bioenergiát, hanem zsírsejtek formájában elraktározódik. Ráadásul az energiahiányt sokan nassolással (sütemények, édességek, csokoládé) fogyasztásával próbálják megszüntetni, amitől gyakran felszökik az inzulinszintjük. A tartósan magas inzulinszint pedig rezisztenciát okoz.
Az aromás fűszerek (édeskömény, ánizs, kardamommag, fahéj, szegfűszeg, citromfű) szintén rendelkeznek fogyasztó hatással, sőt a fogyókúra sikerét a Hold állása is befolyásolja. Különösen az édeskömény gyorsítja a zsírégetést. Ezért sokan tea helyett édeskömény kifőzött levével mossák át a szervezetüket, és a kúrát fogyó holdkor kezdik. (2 evőkanál édesköményt forrázzunk le 1 liter vízzel, és lefedve 10 percig áztassuk, majd szűrjük le.) Ez a zsírégető tea böjt nélkül is fogyaszt, és az íze sem rossz. (Nem szabad ízesíteni se cukorral, se citrommal.) A fűszerek mellett a zöldségek is fogyasztó hatásúak. Ide tartozik a csípős paprika is. Nem egy túlsúllyal küszködőre csodás hatást gyakorolt a káposztaleves-kúra. (Káposzta alatt nem csak a fejes káposztát kell érteni. A káposztafélék közé tartozik a kelkáposzta, a kínai kel és a kelbimbó is.) Néhány hónap alatt éhezés nélkül 15-20 kilogrammot is leadhatunk vele. Azért hogy ne legyen olyan egyhangú, a fehér káposzta fele mennyiségben más idényzöldségekkel (karfiol, brokkoli) is keverhető. Nagy előnye ennek a kúrának, hogy a káposzta megtisztítja és regenerálja a vastagbelet, sőt a kezdeti daganatok lebontásra is alkalmas. Ha puffadást, görcsöt tapasztalunk, váltsunk át egyik káposztafajtáról a másikra. A szervezet nem mindegyik káposztafélére reagál azonosan. Egyébként a puffasztó hatás krumplival csökkenthető. A káposztafélék kicentrifugázott leve is hasonló hatást vált ki. Rostok hiányában a káposztás léböjtkúra nem okoz puffadást. Igen alkalmas fogyasztó- és tisztítószer a savanyú káposzta leve is.
A teljesség kedvéért meg kell említeni, hogy van egy olyan módszer is, amely pszichikai úton befolyásolja a szervezet anyagcseréjét, illetve étvágyunk intenzitását, de ennek alkalmazásához Agykontroll ismeretekre van szükség. Nincs viszont szükség különleges képességekre az akupunktúrás fogyasztásnál. Ennek az eljárásnak a lényege, hogy a fülön van egy pont, amelynek ingerlésével nagymértékben csökken az étvágy, a vastagbél-meridián köldök melletti vészpontjainak a kezelésével pedig fokozódik a szervezet anyagcseréje. A felkaron, a deltaizom tapadási pontjánál is van egy-egy éhségérzet-csökkentő pont.
Messzemenően kerüljük azonban az olyan módszereket, amelyek különböző vegyszerek szervezetbe juttatásával segítik elő a fogyást. A különféle fogyasztó csodaszerek, a hipp-hopp diéták kotyvalékaiba kevert vegyületek felhalmozódnak a májban, és egy idő után komoly mérgezést okozhatnak. Ez alól csupán a krómtabletta a kivétel. A króm ugyanis az esszenciális, vagyis a szervezet számára alapvetően fontos nyomelemek közé tartozik. Nélkülözhetetlen szerepe van a sejtek anyagcsere-folyamatában, a felesleges zsírszövetek elégetésében. A különböző vegyszerekkel ellentétben káros mellékhatások nélkül segíti elő a fogyást. Előnye még, hogy a zsírpárnák onnan tűnnek el, ahol a legtöbb ember számára gondot okoznak: a hasukról és a combjukról. Ráadásul a zsír helyére izom kerül, így a testalkat is előnyösen változik. Ezen túlmenően közrejátszik a vér koleszterinszintjének ellenőrzésében, csökkenti a vér zsírszintjét, és gátolja az érelmeszesedést, valamint a koszorúér-megbetegedést. A fentieken kívül serkenti a fehérjeszintézist, segít eljuttatni a fehérjéket oda, ahol a szervezetnek szüksége van rájuk, és növeli a fertőzésekkel szembeni ellenállást. Ráadásul megfelelő adagokban szedve lassítja az öregedést. 
A króm elősegíti a szervezet vércukorszintjének egyensúlyban tartását is, ami megszünteti az állandó édességfogyasztási kényszert. Ezt azáltal éri lel, hogy serkenti a szervezetben levő GTF (glukóz tolerancia faktor) molekula működését. Ha ez a cukornak a véráramból a sejtekbe szállításáért felelős molekula nem elég aktív, a vércukorszint ingadozik. Süllyedése esetén ellenállhatatlan vágyat érzünk az édességek iránt, amelyek aztán zsírrá alakulva testszerte ránk rakódik. A kevesebb édesség tehát szintén elősegíti a fogyást. A krómtabletta szedésével elmúlik a fáradtság, az ingerlékenység, a remegés és a fejfájás is. Növeli a króm hatását a CLA (Conjugated Linoleic Acid) -val való kombinálása. A linolsav egy különleges zsírsav, ami meggátolja a zsírsejtek zsírfelvételét. Helyette átirányítja a zsírmolekulákat az izomsejtekbe, ahol azok közvetlenül energiává alakulnak át. A háj egy idő után kemény izomkötegé válik. A CLA megakadályozza a jojó-effektus gyakori kísérő jelenségét, az izomszövetek csökkenését is.
A szervezet napi krómszükséglete min. 50 mikrogramm. Mivel a vegytiszta króm a legtöbb nyomelemhez hasonlóan önmagában nem képes felszívódni a szervezetbe, a gyártók krómpikolát formájában állítják elő. Ez a három vegyértékű krómvegyület azonban csak max. egyharmad részben tartalmaz tiszta krómot, így ebből min. 160 mikrogrammra van szükség naponta. Ez a biológiailag hasznosuló krómtabletta 120 darabos csomagolásban EURO CHROMIX néven szerezhető be a gyógyszertárakban. Mellesleg ez a nyomelem nagyobb dózisban sem mérgező, a túladagolása veszélytelen. A krómpikolátnál már van egy háromszor hatékonyabb krómvegyület is, a króm-polinikotinát. Ezt a floridai kutatók által kifejlesztett vegyületet különböző fogyasztószerek adalékanyagaként használják. A krómtabletta szedésénél se számítsunk azonnali fogyásra. A lassú súlycsökkenés csak egy-két hét után indul meg.
Sokan úgy próbálják elősegíteni a fogyásukat, hogy cukor helyett alacsony szénhidráttartalmú mesterséges édesítőanyagokat használnak. Ez azonban nem vezet eredményre. Egy 80 ezer nőn végzett amerikai felmérés szerint az édesítőszer-használóknál nagyobb mértékű volt a súlygyarapodás, mint a cukrot fogyasztóknál. Ezt a meglepő eredményt a mesterséges édesítőszerek étvágynövelő hatása okozza. Éppen ezért a disznók tápjába édesítőszereket kevernek étvágygerjesztés céljából. Emellett egészségügyi szempontból is kockázatos a használatuk. Néhány darabtól még semmi bajunk sem lesz, de rendszeres fogyasztásuk esetén ezek a vegyi anyagok is feldúsulnak a szervezetben. Ez azért veszélyes, mert az állatkísérletek során kiderült, hogy az édesítőszerek nagy adagokban történő alkalmazása különféle szervi elváltozásokat, és daganatos megbetegedéseket okoz. A legtöbbször meglehetősen vegyszerízű mesterséges édesítőanyagok helyett tehát érdemes áttérni a természetes fogyasztószerekre. Ezeknek az íze nem kellemetlen, mivel többnyire növényi alapanyagokból készülnek.
A természetesség jegyében a skótok kifejlesztettek egy pálma- és zabolajból álló keveréket, ami joghurthoz keverve a vékonybélben peptideket szabadít fel. Hatására a páciens nem érzi éhesnek magát. Hasonló hatást vált ki egy új gyári készítmény is. A BASF cég által kifejlesztett Reductil megemeli a szerotonin- és noradrenalin-szintet. Ezzel mesterséges telítettségérzetet kelt, azaz megszünteti az étvágyat. A tesztek alapján az emberek 2-3 hónap alatt átlagosan testsúlyuk 10%-át adták le a legcsekélyebb megerőltetés és szenvedés nélkül. Kozmetikai célokra, a narancsbőr eltávolítására is használják a Body Line ananásztablettát. Az ananász torzsájának kivonata hidrokloridsavat képez a gyomorban, ami azonnal megkezdi a felesleges zsírok elégetését, és megakadályozza az újabbak beépülését. Egyetlen tabletta 300 kalóriát éget el. 
Érdekes fogyasztó eljárás a gyomorba helyezett feltölthető gumiballon. Egy szilikonból készült labdát a nyelőcsövön keresztül a gyomorba helyeznek, és annyi fiziológiai sóoldatot töltenek bele, hogy a gyomor felét kitöltse. Így fele annyi táplálék esetén is kialakul a teltségérzet. Ezzel a módszerrel 30 kilogramm súlyfeleslegtől is könnyedén meg lehet szabadulni. Ez az eszköz nem akadályozza a pácienseket a szokásos életvitelükben. Egyetlen kényelmetlensége, hogy fél év után ki kell cserélni, mivel a gyomorsav erős maró hatásának a szilikon sem képes tovább ellenállni. Ennél radikálisabb eljárás a gyomorszűkítő gyűrű alkalmazása. Műtéti beavatkozással feltárják a beteg gyomrát, és annak egy részét fémgyűrűvel elzárják. A lecsökkentett méretű gyomor jóval kevesebb táplálékot tud befogadni, így a páciens rákényszerül az éhezésre, a fogyásra. (Az Egyesült Államokban évente 100 ezer gyomorszűkítő műtétet végeznek, annak ellenére, hogy az operáció 40 ezer dollárba kerül.) 
Legkellemesebb módja a fogyókúrának az illatdiéta. Ennél a kúránál apró alma-, banán-, borsmenta-, citromfű- és gerániumillatú tégelyeket szagoltatnak a páciensekkel. A résztvevők átlagosan 200 kalóriával kevesebbet esznek naponta, és nem nassolnak, mivel az illatanyag telítettségérzést okoz náluk. Japán kutatók felfedezték, hogy bizonyos illatok zsírégető anyagok termelésének elindítására serkentik az agyat. Vizsgálataik során különösen hatékonynak találták a grépfrútot, a borsot, a köményt és a tárkonyt. Illóolajuknak szagoltatásával a tesztelésben részt vett hölgyek 1 hónap alatt átlagosan 1,1 kg -ot adtak le testsúlyukból. A fogyás elsősorban a különösen fontos csípő- és deréktájon következett be. Ugyancsak különleges megoldás a vaníliatapasz. A Londoni St. George’s Hospital kutatási eredményei szerint a vanília édeskés illata csökkenti a vágyat a csokoládé és a magas kalóriatartalmú sütemények iránt. A tapaszt a kézfejre kell felhelyezni, és 1 hónap után lényegesen csökken a nassolási vágy. Az ősrégi tibeti módszer szerint az étvágy csillapításának legjobb módja, hogy 1 kávéskanál mézet elkeverünk egy pohár vízben, és reggel, éhgyomorra megisszuk. Ez a kevés méz jelentős kalóriát nem tartalmaz, viszont telíti a gyomrot.
Egyébként már természetes alapú édesítőszereket is gyártanak. Ezek közül legnépszerűbb a Stevia, ami egy Paraguayban őshonos növény kipréselt levéből készül. A növény levelének nedve húszszor, szárított és porrá tört levele pedig harmincszor édesebb, mint a répacukor, és egyetlen kalóriát sem tartalmaz. Ebből a porból egy pohár teába 0,1 dg is elegendő. 1 kg gyümölcsből készített lekvárt 1 dg Stevia is megédesít. Hatóanyaga a stevisoid háromszázszor édesebb, mint a répa- vagy nádcukor. A nem cukor alapú vegyületek közül ez a legédesebb. Természetes eredeténél fogva a mézlevélkivonat a legcsekélyebb mértékben sem károsítja az egészséget. Sőt jelentős gyógyhatása van, és erősíti az immunrendszert. 
Főleg cukorbaj, magas vérnyomás és bőrbetegségek esetén használják. Gyógyszert is készítenek belőle az emésztés serkentésére, a vérnyomás normalizálására, fáradtság és kimerültség ellen, a túlsúly csökkentésére, valamint a gombás fertőzések megszüntetésére. Magas cinktartalmánál fogva ekcéma, akné, pikkelysömör és más bőrproblémák esetén is hatásos. A fogápolásban szintén alkalmazzák, mert gátolja a szuvasodás, fogkőlerakódás, az ínygyulladás és az ínyvérzés kialakulását. Magas C-vitamin-tartalma is hozzájárul ahhoz, hogy csillapítja a náthát, a torokfájást, az asztmát, az arc- és homloküreg-gyulladást és a különféle allergiákat. Mindemellett semmilyen mellékhatása sincs. Egyetlen hátránya, hogy rendszeres használóinál termékenység-csökkentő hatást figyeltek meg. A mézlevél Japánban az édesítőszerek piacának már 50%-át teszi ki. A jégkrémektől kezdve a diétás kekszekig, -süteményekig, -italokig sok mindenbe használják. Igen népszerű az Egyesült Államokban, és Izraelben is. Nálunk szintén kapható. 
Az iparilag fejlett országokban az elhízásnak van egy rejtett oka is, a feldolgozott élelmiszerektől való függőség. Sokan nem is gondolnak rá, hogy mértéktelen étvágyuk alapvetően arra vezethető vissza, hogy természetes táplálék helyett mesterségesen előállított élelmiszereket fogyasztanak. Az élelmiszer-feldolgozó ipar ugyanis elárasztotta az üzleteket tetszetős csomagolású értéktelen termékekkel, amelyek idővel táplálkozási szenvedélyt váltanak ki a fogyasztókban. Ezeket az élelmiszereket már a gyártás kezdetén tönkreteszik azzal, hogy az alapanyagot először hevítik, főzik, majd hűtik, szárítják, aprítják, végül porrá őrlik, vagyis különböző fizikai módszerekkel úgy lesilányítják, hogy már nem is emlékeztet hajdani természetes állapotára. Ezt követően különféle vegyszereket (színezőanyagokat, tartósítószereket, kondicionálókat, stabilizátorokat, emulgeátorokat, permeátumokat, fényezőket, habosítókat, zselésítőket, hidrokolloidokat, fehérítőket, alapozókat, viaszos bevonást eredményező tapadásgátlókat, pelyhesítőket, csomósodásgátló anyagokat, volumennövelőket, ízfokozókat, antioxidánsokat, savfokbeállítókat, textúrajavítókat, alginátokat, kelátképzőket, héjszerkezet-optimalizálókat, telítőanyagokat, mellékíz-semlegesítőket, lesülésgátló anyagokat, és hajtógázokat, valamint csomagológázokat) adnak hozzájuk, amelyeket laboratóriumokban, többnyire kátrányból állítanak elő. Utána ugyancsak kátrányból kivont észterekkel, és mesterséges édesítőszerekkel ízesítik. Végül szintetikus vitaminokkal és különböző tápszerekkel próbálják pótolni bennük azokat az anyagokat, amelyeket a feldolgozás során kiöltek belőlük. 
A kotyvasztásnál olyan rafinált vegyszerek is belekerülnek a feldolgozott élelmiszerbe, amelyek tartós kötődést hoznak létre a termék iránt, hogy ezzel a gyártók magukhoz láncolják a fogyasztót. Ezt a narkotikumokra emlékeztető függőséget sokszor csak egy illat okozza, amelyet olyan adalékanyag alakít ki, ami nem jellemző az eredeti alapanyagra. Mi sem bizonyítja jobban az élelmiszergyártók lelkiismeretlenségét, hogy újabban már a csokoládéba is vért, illetve olcsón beszerezhető állati vérből készült fehérjét akarnak keverni, hogy még több haszonra tegyenek szert. Most éppen arra várnak, hogy az egészségügyi hatóságoktól megkapják erre az engedélyt. A lelkiismeret nem szab határt ezeknek az üzelmeknek, mert a különféle “ízű” szörpöket már most is gumiarábikummal és cellulózzal dúsítják. A különféle manipulációk következtében az ipari élelmiszerek gyártástechnológiája valóságos horrorregény. Ezt bizonyítja a legártalmatlanabbnak tűnő készítmény, a fagylalt előállításának leírása. Aki kíváncsi rá mi minden történik kedvenc csemegéjével mielőtt a tölcsérbe kerül, olvassa el Jelinek Márta “Miből készül a fagylalt” című cikkét a Népszabadságban. (2002. szeptember 5, 25. oldal.)
A legnagyobb baj azonban az, hogy ezekkel a feldolgozóipar által tönkretett élelmiszerekkel nem lehet jóllakni, fogyasztásuk nem csillapítja az éhséget. Aki ezen a “műtáplálékon” él, az egész nap ennivaló után kutat, mivel kielégíthetetlen éhségérzet kínozza. A mesterséges táplálékban ugyanis nincsenek meg azok az anyagok (pl. enzimek, tápsók, nyomelemek) amelyek a véráramba jutva megszüntetnék az éhségérzetet, így “kényszerevés” alakul ki. Hiába van tele a gyomor, az agyba nem érkeznek meg a véráram útján azok az ingerek, amelyek azt jeleznék, hogy a szervezet megkapta a számára szükséges anyagokat, mert ezeket eltávolították a mesterséges táplálékból. Annál több azonban ezekben a korszerű élelmiszer álcájába bújtatott készítményekben a szénhidrát és egyéb értéktelen töltelékanyag. Az agyonfinomított élelmiszerek fogyasztása még növeli is az étvágyat. Rostok hiányában a szénhidrát-tartalmuk gyorsan átalakul, és hihetetlen mértékben megnöveli a vércukorszintet. A hirtelen emelkedést azonnali zuhanás követi, ami farkaséhséget vált ki. Ez a fajta éhség ingerlékennyé, idegessé is teszi a helytelenül táplálkozót, amit mértéktelen evéssel próbál elűzni. Ennek törvényszerű következménye a kalória-túltengés, ami kóros elhízáshoz vezet. Nem jobb a helyzet az amerikai mintára létrehozott “tömegtakarmány-előállító” gyorsétkezdék által készített ételek esetében sem. Ebből az élelmiszeripari konszernek által kialakított csapdából csak egy módon szabadulhatunk, ha visszatérünk a természetes táplálék fogyasztásához. Amíg ezt nem tesszük meg, addig ne is reméljük, hogy bármelyik testsúlycsökkentő módszerrel tartós fogyást érünk el. 
Nem járunk jobban akkor sem, ha olyan gyári terméket vásárolunk, amelyet “természetes” aromával ízesítettek. Az eperízű gyümölcsjoghurtban pl. nem valamilyen olcsó zöldség vagy eperre emlékeztető aromájú bogyó leve van, hanem faforgácslé. Egy Ausztráliában honos fafajta forgácsát vízzel felfőzik, majd alkohollal kezelik, és adalékanyagokat kevernek hozzá. Az eredmény tökéletes eperaroma lesz. Miután nem kátrányból készült, hanem növényi alapanyagból, így “természetazonos”-nak minősül. Hasonló módon csinálnak növényi olajból almaaromát, ricinusolajból őszibarackízt, egy bizonyos gombafajtából pedig kókuszaromát. Nem véletlen, hogy az Európa Tanács listája a 2176 közismert aromából csupán 391-et minősít veszélytelennek; 180 aromáról pedig megállapították, hogy nagy valószínűséggel rákkeltő. 
Aki részleteiben is szeretne tájékozódni az egyes adalékanyagok és E-származékok káros hatásáról, töltse le dr. Kalas György: Élelmiszer-adalékanyagok című összeállítását a Magyar Elektronikus Könyvtárból. Cím: http://mek.oszk.hu Az E-származékok részletes listája az Országos Fogyasztásvédelmi Egyesület honlapjáról is letölthető: http://www.ofe.hu Kiadó: Ökológiai Stúdió Alapítvány – 1997. (Ennek a 26 oldalas anyagnak Word-ben kiszerkesztett változata megtalálható az “Ezoterikus Világ” című folyóirat mellékletében is az ökoélelmiszereknél alkalmazható E-számokkal kiegészítve.) Az E-számrendszer meglehetősen összetett, már több mint 1500 nehezen érthető, többnyire latin eredetű elnevezést tartalmaz. Annyit azonban mindenkinek célszerű megjegyezni, hogy a 100-as sorozatba a természetes és mesterséges színezékek, a 200-asba a tartósítószerek, a 300-asba az antioxidánsok, emulgeátorok, savanyító szerek, a 400-asba a sűrítőanyagok, zselésítő szerek, az 500-asba a térfogatnövelők, állagjavítók, a 600-asba pedig az ízfokozók tartoznak. Érdemes még tudni, hogy a gyártóknak csökkenő sorrendben kell felsorolniuk az adalékanyagokat, vagyis a lista legelején levőből van a legtöbb a megvásárolt termékben.
Átfogó képet kaphatunk a XX. század élelmiszeriparának “fejlődéséről”, az aromák, ízfokozók, ízfeltárók, adalékanyagok, ételimitátumok szörnyű világáról Hans-Ulrich Grimm: A leves hazudik – Az ételek szép világa című könyvében. Ebből kiderül, hogy a valódinak látszó adalékanyagoknál sem jobb a helyzet. Ne örüljünk ha a joghurtban gyümölcsdarabokat vélünk felfedezni, mert ez a gyümölcs előzőleg már átment egy szörpüzemen, ahol mindent kicentrifugáztak belőle, ami ízessé és értékessé tette. A visszamaradt gyümölcshús-vázdarabokba azután a joghurtgyártók különféle vegyszerekkel (aromákkal, mesterséges édesítőkkel, savakkal) lehelnek életet. Az ipar még a készételekbe rakott rizst is hamisítja. A töltött, rakott ételekbe pl. nem egész rizsszemeket főznek, hanem a barna rizs koptatásánál visszamaradt rizsport. Ezt egy gondosan titkolt vegyszerrel összekeverik, és formára préselik. Ez a hulladékból ragasztott rizsutánzat jóval olcsóbb, mint a valódi rizs. 
Hivatalos vizsgálatok szerint az Európai Unió piacain kapható termékek több mint százezer különféle vegyi anyagot tartalmaznak. Az EU kémiai bizottságának jelentése szerint a tömegesen használt vegyszerek 80%-át sohasem vizsgálták meg egészségügyi szempontból, 85%-ukról nem tudjuk, hogy felhalmozódnak-e a táplálékláncban, és 70%-uk lebomlási folyamatát sem ismerik. Az alkalmazott vegyszerek hatásáról csak a lakosság gyógyszerfogyasztásának emelkedéséből, és a halálozási ráta növekedéséből kapunk visszajelzést. Ezek az adatok igen meggyőzően bizonyítják, hogy nagy baj van az élelmiszerellátásunkkal, ha nem térünk vissza a termesztés táplálkozásra, a vegyszermentes élelemelőállításra, előbb-utóbb mindenki beteggé válik. 
Aki készételeken él, az egy átlagos vacsora során 20-25 féle E-származékot csúsztat le a torkán. Ha utána elrágcsál egy rágógumit is, további 11 E-származék kerül a szervezetébe. Jellemző az adalékanyagok sokféleségére, hogy a lista már az E-1521-nél tart. Ennyi veszélyes vegyszert etetnek meg velünk nap mint nap. Nemsokára úgy járunk mi is, mint az üvegházban nevelt virágok. Telenyomják őket műtrágyával és növekedésserkentő hormonokkal, hogy minél hamarabb megnőjenek, és piacképessé váljanak. A sok vegyszertől azonban elvesztik a tartásukat, a saját súlyuk alatt összeroskadnak. Ezért drótot csavarnak a szára köré. Belénk is annyi vegyszert pumpálnak az élelmiszer- és gyógyszergyárak, hogy lassan megrokkanunk, ágynak esünk. Csak úgy tudunk talpra állni, ha mankót dugnak a hónunk alá.
Aki nem tud megválni a gyári termékektől, vagy nincs rá ideje, hogy a táplálékát maga készítse el természetes alapanyagokból, válassza a kistermelők által előállított árut. Ők ugyanis jóval kevesebb tartósítószert és helyettesítő adalékanyagot használnak, mint a gyáróriások. Ennek oka, hogy kis mennyiséget termelnek, ezért nem éri meg a vegyészeti manipulációkhoz szükséges költséges eszközöket beszerezni; és csak rövid távolságokra utaztatják az árut, így kisebb a romlásveszély is. A multinacionális konszernek azonban szinte a világ minden országába szállítanak, és gyakran hónapokig, sőt évekig áll az áru a raktárban. Emiatt telerakják tartósítószerekkel meg mindenféle rafinált vegyszerekkel, hogy még véletlenül se romoljon meg. A márkavédelem is arra ösztönzi őket, hogy ilyesmi ne forduljon elő. A sok esetben évszázadok óta őrzött hírnév elvesztése katasztrofális hatást gyakorolna a termékeik iránti keresletre, ami a hatalmas apparátus fenntartásából eredő terheik következtében nagyon hamar csődhelyzetet teremtene. A nagy élelmiszer-előállító trösztök azért sem kockáztatnak, mert ha valamely termékük megromlik, akkor a hatóságok a teljes mennyiséget bevonják a boltok polcairól, ami egyetlen ország esetében is sok ezer tonnát tesz ki, világviszonylatban pedig több milliárd dollárra tehető a kár. A kisvállalkozó viszont még országos terítés esetén is csupán 1-2 tonnányi árut kockáztat, amelynek elvesztése még nem teszi tönkre. Ennek a helyzetnek tudható be, hogy a kisiparos terméke nem csak veszélytelenebb, hanem többnyire finomabb is, mivel a sok vegyszer nem teszi tönkre az alapanyagok ízét. 
Az egészséges táplálkozásra való átállás során ne csak az ételünk, hanem az italunk megválasztásában is legyünk körültekintőek. Az ásványvízen kívül kizárólag természetes alapanyagú, lehetőleg rostos, vagyis emésztést elősegítő gyümölcsleveket igyunk. Kerüljük a szénsavval dúsított, festékkel színezett és észterekkel ízesített üdítőitalokat. Ezek különféle rákkeltő anyagokat tartalmaznak, és legtöbbször még az áruk sem alacsonyabb, mint a valódi gyümölcsleveké. Ráadásul az üdítőitalok mesterséges gyümölcssavtartalma csökkenti a vér lúgos kémhatását, ami további betegségek kiváltója lehet. Amerikai kutatók vizsgálata szerint a szén-dioxid nem csak a bélbolyhokat teszi tönkre, hanem csontritkulást is okoz. Főleg kisgyermekeknél ártalmas a szénsavas üdítőitalok fogyasztása, mivel gátolja a csontrendszerük kialakulását. Különösen nagy kárt okoz ezen a téren a kóla, mert magas koffein- és foszfortartalma valósággal kimossa a szervezetből a kalciumot. A felmérések szerint a sok kólát fogyasztó fiataloknál ötszörte nagyobb a csonttörés kockázata, mint a többieknél. Nem is szólva a károsanyag-tartalmáról. Az indiai földművesek Coca Cola -permettel védik a gyapot- rizs és csiliültetvényeket a kártevőktől. Az állott, maradék kóla pedig annyira maró hatású, hogy sokan a vécékagyló és egyéb lefolyók tisztítására használják. Az agyoncukrozott üdítőitalok fogazatunk épségét is nagymértékben veszélyeztetik, jelentős szénsavtartalmuk pedig órákig tartó erjedést okoz az emésztőrendszerben. Ennek csupán kellemetlen tüneti jelensége a lenyelt szén-dioxid felböfögése; a nagyobb kárt az okozza, hogy a megerjedt táplálék méreggé válik, ami felszívódik a szervezetbe. 
Sokan nem törődnek az üdítőitalok fogyasztásából eredő veszéllyel, de az egészségügyi hatóságok már aggódnak, hogy a világ egy újabb mérgezési botránynak néz elébe. A nyugtalanságra az adott okot, hogy Belgiumban és Luxemburgban több száz gyerek lett rosszul különféle palackozott üdítőitaloktól, és közülük ötvenet kórházba szállítottak. A vizsgálatok kiderítették, hogy a Coca Cola cég “Cola” és “Fanta”, valamint “Sprite” márkanevű üdítőitalaiban a megengedettnél jóval nagyobb mennyiségű rákkeltő dioxin található. A hír hallatán a francia hatóságok 50 millió doboz kólát vontak ki azonnali hatállyal a forgalomból. Mivel a többi üdítőitalt is mesterséges úton, kátrányból és egyéb vegyszerekből állítják elő, ezek fogyasztása is hasonló veszélyeket rejt magában. Ezt támasztja alá az a két évvel később született egészségügyi jelentés, mely szerint a dioxinmérgezés bizonyíthatóan 5000 rákos megbetegedést okozott Belgiumban. A rostos gyümölcslevek egyáltalán nem tartalmaznak tartósítószereket, konzerválásuk hőkezelés útján történik. A legjobb azonban, ha frissen facsart gyümölcslevet fogyasztunk, mert a gyárilag előállított rostos levek enzimtartalma a hőkezelés következtében tönkremegy.
Aki továbbra is ragaszkodik a készen megvásárolható gyümölcslevekhez, a korszerű módszerekkel előállított változatokat keresse. A rostos gyümölcslevek közül jelenleg az izraeli Gat Food Canneries cég Grand Gold márkajelzésű sűrítményei a legjobbak. A kíméletes gyártástechnológiának köszönhetően a frissen facsart gyümölcs minden értékes tulajdonságát megőrzi, és tartósítószertől, cukortól, színezőanyagoktól mentes. Nem elhanyagolható előnye még ennek a terméknek, hogy vákuumos párologtatással besűrítették, így az 1 liter gyümölcslével együtt nem kell 8 liter vizet is hazacipelni. Ez a 8 : 1 arányban hígítható gyümölcskoncentrátum az izraeli piacon 60%-os részesedést ért el, és eddig a világ 20 országában nyilvánították legjobb minőségűnek a természetes gyümölcslevek kategóriájában. Nálunk pléhdobozos kivitelben kapható, grépfrút-, ananász-, őszibarack- és narancssűrítmény formájában. 
Az észterekkel ízesített, szintetikus festékekkel színezett, és vegyszerekkel tartósított üdítőitalok a fiatal korosztálynak ártanak legtöbbet. Valóságos pánikot keltett a szülők körében, amikor kiderült, hogy a szénavas üdítőitaloktól gyermekeik foga bebarnul, és hirtelen töredezni kezd. Végül a fogak helyén már csak csonkok maradnak. A fogorvosok a fogzománc eróziójaként emlegetik a jelenséget. Az ok a citromsav maró hatása. Ezt az E 330-nak nevezett adalékanyagot igen nagy mennyiségben tartalmazzák a különféle üdítőitalok. Így azoknál a gyerekeknél, akik rendszeresen isszák ezeket a gyümölcsléutánzatokat, elkerülhetetlenül bekövetkezik a teljes fogpusztulás. Ez esetben még a rendszeres fogmosás sem segít, mert a fogkefe sörtéje beledörzsöli a fogzománcba a savat. Ráadásul a lekvártól kezdve, a zacskós levesen át, a különféle szószalapig minden gyárilag előállított élelmiszer tartalmaz citromsavat, vagy annak vegyileg töményebb változatát, a bórkősavat, ami súlyosbítja a helyzetet. A legkisebbek is veszélyben vannak, mert a gyereknek gyártott “gyümölcsízű” teákban is van citromsav. Az Európai Unió szakembereinek felmérése szerint a nyugat-európai gyerekek a különféle mesterséges adalékanyagokból a megengedett érték tizenkétszeresét eszik meg. Ennek tudható be náluk a mind gyakoribb allergiás roham is. 
Szintén sok gondot okoz az E 223-nak nevezett nátriumszulfid. A zacskós, porított élelmiszer-alapanyagok mindegyike tartalmazza ezt az adalékanyagot. Egyébként a nátriumszulfid nem káros az egészségre, amíg nem kerül belőle testsúlykilogrammonként 0,7 grammnál több a szervezetbe. Sok gyerek azonban a megengedett érték tizenkétszeresét fogyasztja el a különböző gyári készítményekkel. Az E 220 és E 227 közötti adalékanyagok még a gyárilag tartósított szárított gyümölcsökben, sőt a gyorsetető étteremláncok hamburgereiben is megtalálhatók. Egy 40 kilós gyereknél a napi megengedhető szulfid értéke 3,8 milligramm. Egyetlen hamburger ennek kétszeresét, 56 milligrammot tartalmaz. A 61-féle élelmiszercsoportban megtalálható szulfidok elősegítik egy agresszív baktériumfajta megtelepedését a szervezetben, ami súlyos bélbetegséghez vezet. Egyes gyártók mostanában úgy próbálják palástolni az össznépi mérgezésben történő buzgólkodásukat, hogy az E-számok helyett csak annyit írnak a termékükre, hogy: “egyéb kémiai hatóanyagok”. 
Mindent egybevetve a szervezet számára a legegészségesebb szomjoltó ital továbbra is a víz. Ezt a profitérdekelt forgalmazók is kezdik felismerni, ezért ezen a téren sem problémamentes a helyzet. Ahogy nő a vízfogyasztók száma, úgy szaporodik a palackozott vizekkel történő visszaélés. Könnyebben védekezhetünk a hamisítók ellen, ha figyelembe vesszük az alábbi osztályozást.
1. Asztali víz: Csapvíz és ásványvíz keveréke. Közegészségügyi szempontból tisztának mondható ugyan, de jellegénél fogva nem mentes a klórtól. 
2. Forrásvíz: Föld alatti vízforrásból származik. Viszonylag kevés ásványi sót és nyomelemet tartalmaz. Miután nem a felszín alatt, hanem a mélyebb rétegekből tör fel, többnyire tiszta, klórozást nem igénylő víz kerül a palackokba. Nem minden forrásvíz tör a felszínre. Vidéken a mélyebb talajrétegekből fúrással felhozott vizet artézi víznek nevezik. (Az artézi víz az egykori francia Artois megyéről kapta a nevét, ahol az első ilyen kutat fúrták.) Sajnos már ez a víz sem fogyasztható vizsgálat nélkül, mert a felszín alatti vizeket összegyűjtő ásott kutakhoz hasonlóan a mélyfúrású artézi kutakat is veszélyezteti az elnitrátosodás.
3. Ásványvíz: Föld alatti forrásokból származó legalább 1000 mg/liter ásványi anyagot tartalmazó víz. Általában természetes szénsavval telített. Nagyon szigorú hatósági előírások vonatkoznak rá. Közvetlenül a helyszínen kell palackozni. Tilos vegyileg kezelni, klórozni. Ránézésre is kristálytisztának kell lennie, ezért ha olyan ásványi anyag van benne (pl. vas, mangán) amely utólag zavarossá teheti, azt bonyolult technológiai műveletekkel el kell távolítani belőle. Mivel ez az eljárás meglehetősen költséges, az ilyen vizet nem szokták palackozni, hanem szabadon használható forrássá nyilvánítva a környéken lakók rendelkezésére bocsátják. A túlzott ásványianyag-tartalom nem káros az egészségre, de egy idő után rárakódik a vízhordásra használt üvegekre. A barna elszíneződés ecetes vizes áztatással távolítható el belőlük. Egyébként a világ legjobb ásványvize Magyarországon, a Kecskemét melletti Szentkirály forrásból fakad. Az ózondús illatú, édes ízű szénsavmentes Szentkirályi ásványvíz a párizsi Aqua Expón aranyérmet nyert 2004-ben. Maguk a franciák nyilvánították az eviani ásványvíznél is finomabbnak a buborékmentes kategóriában. A Lufthansa és a SAS légitársaság is ezt az ásványvizet szolgálja fel a járatain. 2005. elején a Szentkirályi ásványvíz ízesített kategóriában is elnyerte az Oskar-díjat a párizsi Aqua Expón.
4. Gyógyvíz: Igen nagy ásványianyag-tartalmú víz. Szomjoltásra nem alkalmas. Az íze sokszor kellemetlen. A gyógyvizet és a minőségi ásványvizet üvegbe töltik, és nem műanyag palackba. A műanyag szervesanyag-tartalma ugyanis elősegíti a baktériumok szaporodást. Ráadásul vegyszerek oldódnak ki belőle, ami rontja a víz ízét. A gyógyvíz speciális változata a termálvíz, mely azáltal jön létre, hogy a rendkívül mély rétegekből feltörő gyógyvíz a magma közelsége folytán felmelegszik. A termálvizet külsőleg, fürdőkúrák formájában használják, ahol a víz ásványianyag-tartalma a bőrön keresztül szívódik fel. 

Bizonyított tény, hogy ételünk és italunk gondos megválasztásának kiváló élettani hatása van. A vegetáriusok nem csak egészségesebbek, hanem szívósabbak, nyugodtabbak, jobb a közérzetük, és magasabb kort is érnek meg, mint húsevő társaik. A hús- és cukorfogyasztás abbahagyásának előnyös mellékhatása még, hogy nagymértékben megőrizzük vele fogazatunk épségét, mivel a kalciumelvonáson kívül a fogszuvasodás leggyakoribb kiváltó oka, hogy a hús szövetei és a cukormaradványok beragadnak a fogak közé, és tökéletes eltávolításuk alapos fogmosás útján sem lehetséges. Ennek következtében a fogak között rekedt cukor megerjed, és az ily módon keletkező savak megtámadják a fogzománcot, amelyet az el nem távolított húsmaradványok bomlasztó hatása tovább gerjeszt. A kutatók szerint a szánkban több mint 500 -féle baktérium található, és ezek közül legalább 20 savat képez a cukorból. Fő táplálékuk a cukor, a fogak közé szorult húsban pedig intenzív szaporodásnak indulnak. Az eredmény ugyanaz: nagy mennyiségű sav, amely folyamatosan marja, vékonyítja a fogzománcot. Már IV. Henrik udvari orvosa is tudta, hogy a cukor árt a fogaknak. 600 évvel ezelőtt ezt írta róla: “A cukor megfeketíti a fogakat, és édes íze mögött keserűség lappang.”
Az egészséges életmód, a zöldség- és gyümölcsfogyasztásra való átállás járulékos hatása még, hogy szervezetünk öregedési folyamata lelassul. Ennek következtében testünk egyre ruganyosabbá, bőrünk pedig feszessé, rugalmassá, pattanásoktól mentessé válik. A böjtkúrák hatására ízlelőbimbóink regenerálódnak, és újra érezni fogjuk a rég elfelejtett ízeket. Emellett finomodik a szaglásunk, ami lehetővé teszi, hogy ismét észleljük az ételek finom illatát. Nem elhanyagolható előnye a vegetarizmusnak az sem, hogy a növényevő emberek testének kipárolgása sohasem olyan kellemetlen, mint a húsevőké, és ez a közérzetünk javításán kívül megkönnyíti az emberekkel való kapcsolattartást is. A történelem során az emberiség legnagyobb bölcsei és a nagy vallásalapítók mind vegetáriusok voltak. Jézus a következőképpen óvta az embereket a húsevéstől: “Az állat húsa az emberben saját sírja lesz. Bizony mondom néktek, aki agyonvert állat húsát eszi, az a halál húsát eszi.”
Ezzel egyidejűleg a táplálkozás helyes módjáról is felvilágosított bennünket: “Egyetek mindig Isten asztaláról: a fák gyümölcseiből, a mezők magvaiból és füveiből; Állataitoknak az ő tejükből, és méheiteknek az ő mézükből. Mert mindaz, ami ezeken kívül vagyon, a Sátántól jő, és a bűnök a betegségek útjain a halálba vezet. Azok az eledelek viszont amelyeket Isten dúsan terített asztaláról esztek, erőt és ifjúságot öntenek a ti testetekbe, és soha betegséget nem láttok.” Ezek az intelmek közel 2000 éven át segítették a természetes táplálkozási szokások megőrzését. Az iparosítás előretörésével azonban ugrásszerűen megnövekedett az egészségtelen, és a feldolgozás következtében testidegen élelmiszerek fogyasztása. Németországi adatok szerint az emberek húsfogyasztása 1816 és 1934 között évi 14-ről 54 kg-ra emelkedett. Ezen belül a sertéshúsé 4 kg-ról 35-re nőtt. Ugyanakkor a kenyérfogyasztás évi 250-ről 115 kg-ra csökkent. Ez önmagában még nem lenne baj, de amíg a korpás- és a finomlisztből készült kenyerek aránya 1816- ban 90 : 10 százalék volt, 1954-ben pontosan a fordítottja. A cukorfogyasztás 2 kg-ról 24-re, a zsíré 3,5 kg-ról 36-ra emelkedett. 
Tovább fokozta az egészségrombolást az élelmiszeradalékok és a tartósítószerek használatának nagyságrendnyi növekedése. Az Egyesült Államokban készült legújabb felmérés szerint tartósítószerekből tízszer, cukros üdítőitalokból pedig 27-szer többet fogyasztunk, mint 100 évvel ezelőtt. Búzából, hüvelyesekből azonban csak fele annyit, kukoricából, rozsból, árpából csupán az egyötödét, zöldségből és gyümölcsből pedig a harmadát. Ezek a kedvezőtlen arányok napjainkra tovább romlottak, és nem csak Németországra, hanem a magas életszínvonallal rendelkező államok mindegyikére jellemzők. Ehhez járul még az alkoholfogyasztás és a dohányzás mértéktelen növekedése, valamint újkori jelenségként a kábítószer-élvezet. Ma is igaz tehát Seneca 2000 évvel ezelőtti megállapítása, hogy: “Az ember nem meghal, hanem megöli magát.”
Ebből az öngyilkossággal is felérő életmódból csak tudati felvilágosítással, és táplálkozási szokásaink radikális megváltoztatásával szabadulhatunk ki. Ennek leghatékonyabb formája a vegetarizmus. Iktassuk ki az étrendünkből az egészségkárosító-, valamint az iparilag feldolgozott élelmiszereket, italokat, és térjünk át ismét a természetes táplálék fogyasztására. Ezt azért is célszerű megtenni, mert a WHO jelentése szerint a tíz leggyakoribb halált okozó egészségügyi kockázati tényező közül hét az evésből és az ivásból származik. A vegetárius életmód végső célja, hogy felszabadítsuk a szervezetünkben rejlő öngyógyító erőt, a vitalitást. Ha ez sikerül, akkor egyre kevésbé szorulunk rá az akupunktúrára és egyéb gyógymódokra. Az akupunktúra lényege ugyanis, hogy többletenergia-bevitellel, illetve az energiaegyensúly helyreállításával növeli a sejtek ellenálló képességét, és ezzel a szervezet vitalitását. A vitalitást azonban nem pótolni kell, hanem megőrizni. Az akupunktúrának csupán a gyógyulási folyamat elindításában lehet átmeneti szerepe, egészségünket hosszú távon csak a szervezet öngyógyító mechanizmusa képes fenntartani.
Végezetül még egy jó tanács. Amikor csak lehet, tartózkodjunk a szintetikus gyógyszerek szedésétől. A vegyi úton előállított gyógyszerek legtöbbször kigyógyítanak ugyan eredeti betegségünkből, de mellékhatásuknál fogva újabbakat hoznak létre helyette. A betegek majdnem fele csak azért kénytelen szedni egy másik gyógyszert is, hogy az előző mellékhatásait semlegesítse. Ennek persze szintén vannak mellékhatásai, mely sokszor oda vezet, hogy a páciens vegyszermérgezésben hal meg. A legfrissebb kutatási eredmények szerint nem csak a gyógyszerek hatóanyagai váltanak ki mellékhatást a szervezetben, hanem azok az adalékanyagok is, amelyeket a gyártás megkönnyítése érdekében kevernek az orvosságokba. Ilyen pl. a titán-oxid, a vas-oxid, a magnézium-sztearát, de a tejcukor is. A hivatalos statisztika szerint csupán az Egyesült Államokban évente 106 ezer ember veszíti életét különféle gyógyszerek mellékhatásai következtében. További 2,5 milliónál egészségkárosodás, sok esetben helyreállíthatatlan egészségrombolás alakult ki. Ez azt jelenti, hogy emiatt több ember hal meg, mint ahány áldozatot a közlekedési balesetek követelnek. 
A Földön minden betegségnek megvan a természetes gyógyszere, csak meg kell keresni. A Biblia szerint: “A gyógyszereket a földből adja az Úr, és az okos ember nem veti meg.” Ma már a gyógynövények termesztése és forgalmazása annyira kiterjedt, hogy szinte minden betegségre találunk valamilyen természetes alapanyagú, mellékhatásmentes készítményt vagy gyógynövénykeveréket. A gyógynövénykúra előnye még, hogy alkalmazása nem függ a kortól, anyagilag mindenki számára elérhető, és keresztülvitele semmilyen szakismeretet sem igényel. Az akupunktúrás kezelés viszonylag drága, a házilag végezhető elektrostimulációs kezelés kivitelezésére nem mindenki alkalmas, de a gyógyteák fogyasztására, a gyógynövényfőzetből készült fürdők igénybevételére mindenki képes, aki él és mozog. Az ismert gyógynövények közül legintenzívebb és legsokoldalúbb hatást a csalán és a zsurló főzetével érhetjük el. Ha az emberiség a természetes gyógymódokra való áttérés során semmi mást nem tenne, mint rendszeresen igénybe venné ennek a két gyógynövénynek egészségmegőrző és gyógyító erejét, akkor a különböző megbetegedésekben szenvedők száma egyik évről a másikra minimum 10%-kal csökkenne. Ez nem csak az egyén szempontjából lenne előnyös, hanem járulékos hatásként, óriási mértékben csökkentené az egyes országok kormányainak egészségügyi kiadásait is.
Az alkalmazás legcélszerűbb módja, hogy az egyenlő arányban összekevert csalán és zsúrlószárítmányból 1 kávéskanálnyi mennyiséget minden reggel 3 dl vízzel forrázzunk le, és lehetőleg ízesítés nélkül, éhgyomorra igyuk meg. Ezenkívül hetente egyszer alkalmazzunk gyógyfürdőt oly módon, hogy előző este ebből a gyógynövénykeverékből 5 dekagrammot áztassunk be 5 liter vízbe, másnap melegítsük fel forrásig, majd szűrjük bele a fürdővízbe. Vigyázat! Tartósan forralni, megfőzni nem szabad, mert akkor a hatóanyag lebomlik. A magas vastartalmú csalánból készített főzet mellesleg a hajhagymákra is kitűnő hatást gyakorol; megállítja a kopaszodást, serkenti a haj növekedését, és hozzájárul a korpásodás megszűnéséhez. Még intenzívebb hatást érhetünk el, ha friss növényeket alkalmazunk. Ebben az esetben az előírt mennyiség négyszeresét használjuk. Amennyiben magunk kívánjuk begyűjteni a számunkra szükséges gyógynövényeket, nagyon ügyeljünk arra, hogy a gyógyászati célra alkalmas mezei zsurló rendkívüli módon hasonlít a mérgező mocsári zsurlóra.
Ugyancsak intenzív gyógyhatás érhető el főleg nőknél a cickafark tea és -fürdő alkalmazásával. Feltétlenül meg kell még említeni a zsálya és a jól ismert kamilla széleskörű hatékonyságát is, amelyek a többi gyógynövénnyel összehasonlítva szintén kimagasló gyógyerővel rendelkeznek. Intenzív íze és magas illóolaj-tartalma miatt sokan kerülik a zsályatea fogyasztását. Ez a kellemetlenség azonban a helytelen készítési módnak tudható be. A zsályát ugyanis a csalánnal és a kamillával ellentétben nem forrázni kell, hanem főzni. 3 percnyi főzés után a zsályában lévő éterolaj elpárolog, és kioldódik belőle egy olyan enzim, amely az összes mirigy, porckorong és a gerincvelő számára létfontosságú. A csalánteáról el kell mondani, hogy citrommal és mézzel ízesítve igen kellemes íze van, ezért egyre többen fogyasztják élvezeti céllal is. A csalántea egyébként nem csupán a mérgező anyagokat oldja ki a szervezetből, hanem gazdag ásványianyag-tartalma következtében segít leküzdeni a fertőző betegségeket, és enyhíti az izületi és reumatikus fájdalmakat. Jelentős vas-, kalcium- és A-vitamin-tartalma pedig a hajunkra gyakorolt jótékony hatáson kívül rendbe hozza a körmeinket is. Ezen túlmenően ismert még a menstruációszabályozó szerepe, ami szintén vastartalmának köszönhető.
A kombinált gyógynövénykivonatok összetett hatást fejtenek ki a szervezetre, és ennek következtében egyszerre több betegséget is képesek meggyógyítani. Ezen csodálatos hatású szerek közül különösen nagy gyógyereje van a svédcseppeknek. Dr. Samst svéd orvosprofesszor 18-féle gyógynövényből állította elő ezt a főzetet, és igen sok betegséget képes meggyógyítani ez a nemzetközileg elismert készítmény. A fitoterápia mellett ne feledkezzünk meg a szaunázás, valamint a gyógyvizek előnyös hatásáról sem, úgy fürdő, mint ivókúra formájában. Utoljára, de nem utolsósorban említsük meg, hogy testünk regenerálódásának fontos feltétele még a sok mozgás, a szabad levegőn való kiadós séták, a napozás, az úszás, a jó kedélyállapot és a lelki kiegyensúlyozottság. Emellett a testmozgás a leghatékonyabb és legolcsóbb fogyasztó módszer, de nem használ minden esetben. Ahhoz hogy hatékony legyen, legalább 1 órán át kell tartania. A sportolás csak akkor jár fogyással, ha egyenletes megterhelést okoz. 
A kiegyensúlyozott testmozgás során a szervezet az első 20 percben szénhidrátból nyer energiát. A glukózt és az izomszövetekben elraktározott glikogént bontja le oxigén segítségével. 20 perc múlva, miután az izmokat átszövő vérerek már kellően kitágultak, vagyis az izom megfelelő mennyiségű oxigénhez és tápanyaghoz jut, beindul a zsírégetési mechanizmus. A zsírsavakat a mellékvese velőállománya által termelt adrenalin hormon mobilizálja. Elsőként azoktól a zsírsavaktól szabadulunk meg, melyekben megtalálható az adrenalin hormon béta receptora. Ez a has bőre alatti zsírszövet, és az izomszövetekben raktározott zsírtömeg. Ezután következik a comb- és fartájék, majd a hasüregi zsírszövet. Ha a mozgásból eredő terhelés nem egyenletes, hanem hirtelen megnő, akkor tovább folytatódik a glukózból történő energiakinyerés, és a zsírsavak oxidációja elmarad. Ezért szoktak a élsportolók szőlőcukrot vagy csokoládét fogyasztani a verseny után, mert a rendkívüli erőkifejtés következtében nagyon lecsökken a vércukorszintjük. A növekvő megterheléshez sok energia kell, és a szervezet energiát csak cukorból tud gyorsan előállítani. A zsírlebontás lassú folyamat, ezért ezt átmenetileg felfüggeszti. A zsírlebontáshoz nem impulzusszerű, hanem sokáig tartó, egyenletes megterhelésre van szükség. Ezért olyan hatékony a kocogás, vagy a lendületes séta. A testmozgás azért is tanácsos, mivel a csontritkulás lelassításának leghatékonyabb módja, a csontok megterhelése. 
Azért a csekély gasztronómiai örömért, amelyet a húsevés és a nagy szénhidráttartalmú édességek nyújtanak nekünk, kár feláldoznunk az egészségünket. A testi örömök csökkenéséért bőségesen kárpótolnak minket azok a lelki örömök, amelyek a betegségeinktől való megszabadulás, és az akadálytalan önmegvalósítás tudatából erednek. A természetes táplálkozás szabályainak következetes alkalmazása során egyre jobban kitisztul a szervezetünk, ami jelentős mértékben növeli a vitalitásunkat, és ezáltal az életkedvünket. Az eltávozó mérgek következtében nem csak a testünk lesz ruganyosabb, hanem a gondolataink is kitisztulnak, és az átlagosnál jóval hosszabb élettartamra számíthatunk. Tovább fokozhatjuk ezt a hatást, ha a testünk regenerálásán kívül a lelkünk megfiatalítására is gondot fordítunk. Nem törvényszerű ugyanis, hogy az ifjúság hamvával együtt lekopjon az öröm is az arcunkról. Vegyük figyelembe azt az örök érvényű tapasztalatot, hogy a derű, a megértés, a humor és az élményekre való fogékonyság olyan lelki smink, amely belülről késlelteti az öregedést. Ne szégyelljük tehát az érzéseinket; legyünk lelkileg nyitottak, és tegyük túl magunkat azon az előítéleten, amely az idősebb korosztály szerelmi életét övezi. Életünk alkonyán ugyanis a szerelem finomítja a magatartást, elsimítja az öregkor torzulásait, karbantartja a testi-lelki kondíciót, és megajándékoz a fiatalság érzésével. 
A szerelemnek hódolva azonban ne feledkezzünk el teljesen a korunkról, különben könnyen úgy járhatunk, mint Goethe. A lélek ugyanis nem öregszik együtt a testtel, ami sok bajjal járhat. Ennek legismertebb esete, amikor a 74 éves Goethe Marienbadban halálosan beleszeretett a 17 éves Ulrike von Lewetzow nevű csitribe. Egyik sétájuk alkalmával a leányzó a bohó szerelmesek szokása szerint kergetőzni kívánt, és eliramodott egy hegyi ösvényen. Az öreg költő utána, de megbotlott, és elhasalt. A lélek kortalanságának érzete eredményezte azt a jelenetet, amelyben a világ költőfejedelme porban fetreng, míg a buta liba trillázva eltűnik a fák között.
Szeretetünk megnyilvánulását a hozzánk legközelebb álló személyeken kívül terjesszük ki legalább egy mosoly erejéig minden emberre, aki körülvesz bennünket. Amerikában az ismert “keep smiling” szlogen nem azért vált olyan népszerűvé, mert elősegíti karrierünk alakulását, hanem mert a fejlettebb társadalmak már tudják, hogy a mosoly a természet legjobb orvossága a bajok ellen. Ezen túlmenően a mosoly olyan, mint a szeretet; senki sem olyan gazdag, hogy meglehetne nélküle, és senki sem olyan szegény, hogy ne lenne gazdagabb általa. Szeretetünk önzetlen megnyilvánulása során gondoljunk arra is, hogy senkinek sincs nagyobb szüksége a mosolyra, mint annak, aki már nem tud mosolyogni.
Budapest, 1990. március

III. fejezet
KEZELÉSI TANÁCSADÓ AZ ELEKTROSTIMULÁCIÓS
KÉSZÜLÉKEKHEZ;
PSZICHOORIENTÁCIÓS GYÓGYÍTÁS

Az előző két fejezetben az akupunktúra házi használatra szánt változatának, az elektrostimulációs kezelésnek szabályai kerültek ismertetésre, kiegészítve az egészséges táplálkozásra vonatkozó ajánlásokkal. Mielőtt belevágnánk az ezotéria sűrűjébe, maradjunk még egy kicsit ennél a témánál.

A felhasználási mód kiszélesítése
Aki az I. és II. fejezetekben közölt kezelési szabályokat maradéktalanul elsajátította, az mind a készülék használatában, mind meridiánjai energiaszintjének kiismerésében már olyan tapasztalatra tett szert, hogy a legtöbb betegségén képes úrrá lenni. Ebben a stádiumban gondot már csak a kezelés időigényessége jelent. Amíg a hagyományos akupunktúrás gyógyításnál az orvos több tűt is használ egyszerre, nekünk az egyes meridiánpontokat egyenként, egymás után kell kezelésbe vennünk. Ez a probléma is megoldható azonban egy kis átalakítással. Mivel tartós kezelések során a kombinált elektródás kábelt a fokozott áramterhelés miatt szinte már nem is használjuk, ezért forrasszuk le róla az elektródafejet, és szereljük a kétrészes kábel földelő elektródájának helyére. Így egy olyan “öszvér” kábelt kapunk, amelynek mindkét végén tűs elektróda van. Ezután kapcsoljuk a készüléket kezelőáramra, és az egyik elektróda hegyét érintsük a bal oldali meridiánunk, míg a másik elektróda hegyét a jobb oldali meridiánunk megfelelő pontjához. Most mindkét elektróda kettős feladatot lát el, egyrészt fő elektródaként, másrészt a másik elektróda segédelektródájaként funkcionál. Ezzel a módszerrel egyszerre vehetjük kezelésbe a szimmetrikus meridiánpontjainkat, felére csökkentve ezáltal a kezelési időt. Ily módon a szimmetrikus meridiánpontokon kívül két egymástól független akupunktúrás pont is kezelhető.
Az eddigiek közül ez az eljárás biztosítja a leggyorsabb és leghatékonyabb kezelést, és egyéb testrészeink is itt vannak legkevésbé kitéve felesleges áramterhelésnek. Ennek a típusú kezelésnek a hátránya viszont, hogy alkalmazása komoly gyakorlatot igényel, így csak azok folyamodjanak ehhez a módszerhez, akik már nagy rutinra tettek szert az elektrostimulációs készülékek használatában. További hátrányt jelent még ennél a módszernél, hogy csak nagyon körülményesen valósítható meg a pontkeresés, de ez nem is olyan nagy baj, mert ezt a technikát többnyire azok fogják alkalmazni, akik behunyt szemmel is megtalálják már a meridiánpontjaikat. Ha a kezelőáram utánállítására lenne szükség, nyugodtan engedjük el az egyik elektródát, mert a tű által hátrahagyott mélyedésbe könnyen visszatalálunk. Természetesen ezzel a módszerrel csak a lábainkat, a törzsünket és fejünket tudjuk kezelni. Két kezünk és hátunk meridiánjainak kezelésénél segítséget kell igénybe vennünk. Akár magunk, akár segítséggel végezzük a kezelést, az elektródákat úgy kell irányítani, hogy mindkét akupunktúrás pontnál érezzük a csípést, ellenkező esetben féloldalas lesz a hatás. Aszimmetrikus meridiánjaink kezelésénél hagyományos módon is használhatjuk az átalakított vezetékeket úgy, hogy az egyik elektródát lehelyezzük a padlóra, és sarkunkkal finoman rálépünk a hegyére. Mivel itt a földelő elektróda mérete kisebb, mint az eredeti gyári kivitelé, megfelelő intenzitású áramot csak új elemmel tudunk beállítani. Egy kis átalakítással azonban ez a hátrány is megszüntethető. Ha a csatlakozó dugó földpólusa mellé beforrasztunk egy pótvezetéket, és annak a végére szereljük a segédelektródát, akkor készülékünket egyenértékűen használhatjuk mind szimmetrikus, mind pedig aszimmetrikus kezeléseknél. Az összecserélhetőség elkerülése érdekében a tűs elektródákat lássuk el egyértelmű jelzésekkel. Erre azért van szükség, mert aszimmetrikus kezelésnél áram csak az aktív elektróda és a földpólus között folyik. (A két egyforma tűs elektróda közül az az aktív, amely a készülék pontkereső állásában a földelő elektródához érintve sípoló hangot vált ki.)

Kiegészítő természetgyógyászati módszerek
A természetes gyógymódok közül a betegségek gyógyításának csak egyik módja az akupunktúra. A vitalitás visszaszerzésének több természetes útja is van, melyek közül a leghatékonyabbak a II. fejezetben is említésre kerültek. A helyes táplálkozás nagyon fontos szerepet tölt be egészségünk megőrzésében, de sajnos betegségek így is előfordulhatnak. A történelem során az ember életfeltételeinek fennmaradásán túlmenően egészségének fenntartásáért is örök harcot folytatott. A betegségek leküzdésének legősibb módszere a böjtölés volt. Sajnos ezt az egyébként nagyon eredményes módszert a civilizált társadalom szinte teljesen elfelejtette. Az állatvilágban még ma is ez a leghatékonyabb módja a betegségek legyőzésének, de az ember már méltóságán alulinak tartja, hogy ilyen primitív módszerekkel gyógyítsa magát. Betegségeink gyógyulását pedig nagymértékben elősegíti a szervezet tehermentesítése. Egészséges táplálkozással, a luxuskalória-fogyasztás megszüntetésével a szervezet jelentős energiatartalékokat képes felszabadítani és a beteg helyre irányítani, elősegítve ezzel a gyors gyógyulást. Sokan azonban agyonetetik hozzátartozóikat, féltve őket a betegség alatti legyengüléstől. Ezzel viszont éppen ellenkező hatást érnek el, mert a gyógyuláshoz szükséges energia nagy részét az emésztés munkája köti le. Néhány napos böjtöléstől még senki sem halt éhen, a kondíció helyreállítását akkor is ráérünk elkezdeni, amikor a beteg már meggyógyult. Mellesleg a böjtölés nem csupán a beteg embereknek használ. Mindenki számára ajánlatos hetente legalább egy böjtnapot tartani. Ezen a napon csak gyümölcslevet és kevés friss gyümölcsöt fogyaszthatunk. A böjtöt zöldséglével és frissen fogyasztott nyers zöldséggel is végezhetjük, de semmiképpen ne alkalmazzunk zöldséget és gyümölcsöt vegyesen, mivel az eltérő emésztési idő következtében megerjedő gyomortartalom sejtmérgezést okoz. Ez az életmód főleg a túltáplált emberek egészségét befolyásolja rendkívül előnyös módon.
A természetes életmódon kívül az egészség megőrzésének nagyon fontos követelménye még a mérsékletesség. Az ember kizárólag akkor képes megőrizni az egészségét, ha harmóniában él a természettel. A természet nem tűri a túlzásokat, a kilengéseket, az egyensúly felborítását. Testünk és lelkünk harmóniáját csak akkor tarthatjuk fenn, ha mérsékletesen élünk. Amennyiben életünket nem hozzuk összhangba a világ, a teremtés rendjével, akkor kitesszük magunkat mindazon veszélynek, amely az egyensúly törvényének megsértéséből ered. A természetes életmódtól való eltávolodás, és a helytelen életvitel törvényszerűen vezet a különböző betegségek kialakulásához. Sokan akkor döbbennek rá, hogy az emberi létnek nem elválaszthatatlan velejárója az egészség, amikor váratlanul beteggé válnak. Ekkor hajlamosak vagyunk arra, hogy a sorsot hibáztassuk szerencsétlen állapotunkért, és várjuk a csodát, amely megszabadít bennünket a kínjainktól. Erre azonban hiába várunk. Aki a természet törvényeinek megsértése következtében megbetegszik, az ne várja az isteni csodát, mert Isten egy esetleges beavatkozással nem fogja szentesíteni az egészségtelen életmód bűnét. Amit mi rontottunk el, azt nekünk kell helyrehozni. Isten egyébként sem segít olyan dolgokban, amelyet némi akaraterővel az ember is képes végrehajtani. Nem elég tehát elvárni a gyógyulást, valamit tenni is kell érte. Aki felhagy korábbi önpusztító életmódjával, és tudatosan keresi a gyógyulás legmegfelelőbb módját, az előbb-utóbb visszaszerzi korábbi egészségét.
A mérsékletes táplálkozás egyébként nem csak betegség idején, hanem a normál életvitel során is tanácsos. János apokrif evangéliumában a következő intelmekkel próbálta Jézus rávezetni az embereket a helyes táplálkozási rendre: “Ne zavarjátok gyakori étkezésekkel az angyalok munkáját testetekben, mert bizony mondom néktek, aki több mint kétszer eszik naponta, az a Sátánnak munkáját cselekszi az ő belsejében. Csak akkor egyetek, amikor a nap a legmagasabban áll az égen, és akkor, amikor leáldozik, és soha betegséget nem fogtok látni. Ha pedig azt akarjátok, hogy Istennek angyalai hangosan vigadjanak testetekben, a Sátán pedig jó messzire elkerüljön benneteket, akkor naponta csak egyszer üljetek az Úr asztalához, és hosszú életetek lesz a Földön.” Egyébként Jézus tanításai ezen a ponton szervesen beilleszthetők a tudományos kutatások legújabb eredményeibe is. A táplálkozástudománnyal foglalkozó szakemberek ugyanis rájöttek arra, hogy a szervezet az élelem feldolgozását három fázisban végzi. Az első, a táplálékfelvétel fázisa, déltől este 8 óráig tart. Ezt követi a felszívódás fázisa, este 8-tól hajnali 4 óráig, majd a napi ciklust a salaktalanítás fázisa zárja hajnali 4-től délig. Ezért nem tanácsos reggel és délelőtt jelentős feldolgozást igénylő táplálékot magunkhoz venni, mivel ezzel lehetetlenné tennénk a szervezet salaktalanítását. Ugyancsak nem tanácsos este 8 óra, vagyis napnyugta után étkezni, mert ezáltal felborítjuk a táplálék-feldolgozás rendjét, eltoljuk, összezavarjuk az egyes fázisokat.
*
Az energetikai úton történő gyógyítással kapcsolatban feltétlenül meg kell még említeni, hogy egyes anyagok nem csak belülről, de kívülről is képesek hatni a testmeridiánjainkra, megszüntetve ezzel számos betegségünket. Ennek egy konkrét példáját a svédcseppek alkalmazási módja szolgáltatja. Mária Treben -nek az “Egészség Isten patikájából” című könyv írójának a javaslata alapján ez a II. fejezetben említett gyógynövényfőzet a belső használaton túlmenően a testen kívül elhelyezve is képes befolyásolni a szervezetet. Ennek bizonyítására több olyan eset is szolgál, amikor a beteg éjszakára svédcseppekbe mártott vattát dugott az olajjal bekent fülébe, és reggelre megszűnt az évek óta tartó – orvosok által gyógyíthatatlannak nyilvánított – süketsége. Egyes természetgyógyászok egyre nagyobb meggyőződéssel állítják, hogy a gyógynövények nem leszakítva, kisajtolva, vagy megszárítva fejtik ki maradéktalanul a hatásukat, hanem élő állapotban. Ha valaki belefekszik abba a gyógynövénybe, amelynek az energiakisugárzása leginkább képes hatni a beteg szerv aurájára, vagy párnáját illetve matracát ezekkel a növényekkel tölti meg, akkor jóval intenzívebb hatást ér el, mintha azt a gyógynövényt megszárítva, és apróra zúzva a testébe juttatná. Ennek alapján ma már olyan szabadalmi bejelentésekről is hallani, ahol a feltaláló egy különleges technológiai eljárással gondoskodik arról, hogy a felhasznált gyógynövények aurája a lehető legkisebb mértékben sérüljön meg a feldolgozás során.
A gyógynövények meridiánokra gyakorolt hatását támasztja alá az a tapasztalat, hogy nem mindegyik gyógynövény használ mindenkinek. A legtöbb füvészkönyv egyáltalán nem említi, hogy az egyes betegségekre javasolt gyógynövények nem csak javíthatnak, de ronthatnak is a beteg állapotán. Ebben az esetben valószínűleg az történik, hogy a javasolt növények hatást gyakorolnak ugyan a szervezetre, de közülük némelyik éppen ellenkezőleg befolyásolja a betegségért felelős meridián állapotát. Előfordulhat, hogy az ajánlott gyógynövény tovább csökkenti az energiahiányos meridiánunk töltöttségi szintjét, vagy közvetett hatásánál fogva rátölt a betegséget kiváltó telített meridiánunkra. Ezért a fitoterápia alkalmazása során az ajánlott gyógynövényeket akár tea, akár fürdő formájában egyenként próbáljuk ki, és kizárólag akkor alkalmazzuk tartósan, ha egyértelmű és jelentős javulást tapasztaltunk egészségi állapotunkban. Ennek a kellemetlen hatásnak az elkerülése érdekében soha ne használjunk kellő szakértelem nélkül összeállított gyógynövénykeveréket. Különböző növények főzetét csak abban az esetben keverjük össze, ha külön-külön meggyőződtünk mindegyik összetevő hatásosságáról. Mivel könnyen előfordulhat az is, hogy a szervezetünkben az egyes gyógynövények lerontják vagy csökkentik egymás hatását, ezért a legtöbb természetgyógyász nem ajánlja, hogy 2-3 féle gyógynövénynél többet alkalmazzunk egyszerre. 
Az sem szerencsés dolog, ha túl sokáig használjuk valamely gyógynövény főzetét. A csalántea pl. kiválóan alkalmas a vashiány megszüntetésére, de ha éveken át folyamatosan isszuk, akkor fokozott vizelet-kiválasztást vált ki a szervezetben. Ennek ellenére ne mondjunk le a herbatea rendszeres fogyasztásáról, de az általunk kedvelt gyógynövények főzetét felváltva igyuk. Egyik nap csalánból, a másik nap bodzavirágból, hársfavirágból, kamillavirágból, csipkebogyóból stb. készült teát. Minél szélesebb a választék, annál kisebb a hatóanyagok felhalmozódásának, a szervezet túltelítődésének veszélye. Ezen a téren szinte korlátlanok a lehetőségeink, 620 ezer növény, bokor és faféle él a Földön. Közülük mindössze 150-et használunk a napi gyakorlatban gyógynövényként. További 150-et esetenként. Ez a 300 faj csupán 0,5 ezreléke a teljes növényállománynak. 
Kitűnő alternatív megoldás a zöld tea fogyasztása. Jóval több vitamint és ásványanyagot tartalmaz, mint a szárított teafű, és kevesebb koffein van benne. Zsíroldó hatása is van, ezért hatékony fogyasztó szer. Különösen előnyös a dohányosoknak, mert a legújabb vizsgálatok szerint segít megelőzni a szájrákot. A benne található polifenolok megindítják a rákos sejtek önmegsemmisítő mechanizmusát. Nálunk kevesen ismerik a vörös teát. Nem a zöld, illetve a fekete teafű félig érlelt változatáról van szó. A rooibos egy dél-afrikai cserje zsenge hajtásaiból készül. Az ottani lakosság évszázadok óta issza. Finom, édeskés íze kedvező élettani hatással párosul. A vörös tea koffeinmentes, ásványi anyagokban (kalcium, mangán, fluor, cink, magnézium, réz) gazdag. Cserzőanyagtartalma alacsony, ezért nem keserű, mint a zöld tea. Antioxidánstartalma lassítja az öregedést. Reggel élénkítő, nappal szomjoltó, este nyugtató hatású. 
Hasonló a helyzet más gyógyító eljárások esetén is. Egy nem mindennapi módszert kiragadva még a teleterápia sem használ mindenkinek. 1988-ban Kaspirovszkij a kijevi televízióban távgyógyítást végzett eunézisben (ágybavizelésben) szenvedő gyerekek számára. A stúdióba érkezett levelekből ítélve a telekommunikációs úton szervezett szeánsz meglehetősen sikeresnek bizonyult, másnap reggel 300 ezer kis beteg ébredt száraz lepedővel. Ha egy orvos ennyi beteget hagyományos úton akart volna meggyógyítani, akkor 100 éven át rendelhetett volna reggeltől estig. Ennek ellenére ez a gyógymód sem bizonyult mindenhatónak, voltak akikre károsan hatott. A nagy nyilvánosság előtt zajló pszichoterápia alatt pl. több ezer teljesen egészséges férfi egyszer csak elkezdett futkosni a vécére, pedig nem volt rá szükségük. Azok a távhipnózis útján küldött energiasugarak, amelyek a beteg gyerekeket meggyógyították, az egészséges embereknél éppen ellenkező hatást váltottak ki. Szerencsére a vizelési ingeren kívül nem történt komoly bajuk, nem úgy mint annak az asszonynak, aki a világhírű parafenomén fájdalommentes szüléssel kapcsolatos előadását nézve hirtelen nyilallást érzett a hasában, és a “méhe lecsúszott”. Másnap az orvosok megállapították, hogy méhsüllyedése van. Előtte teljesen egészséges volt. Vigyázni kell tehát a bioenergián alapuló gyógyító technikákkal, mert ami az egyik embernek jó, az nem biztos, hogy a másiknak is használ.

Sokan nem is gondolnák, hogy a különböző anyagok aura-helyreállító hatását ma már tudományos alapossággal felmérték, és a gyakorlatban is alkalmazzák. Egy angol mérnök pl. több ezer különböző anyagot gyűjtött össze a laboratóriumában erre a célra. Először megvizsgálja a beteg auráját, majd egy varázsvesszővel kiválasztja a polcrendszerben elhelyezett anyagok közül azt, amely képes a beteg meridiánjainak energiaegyensúlyát helyreállítani. A kiválasztott nagy tisztaságú anyagot utána behelyezi egy saját maga által konstruált berendezésbe, ami tudományos alapossággal összehasonlítja az anyagból kiáramló energiasugárzás spektrumát a beteg aurájával. Ha a két görbe harmonizál egymással, akkor már semmi mást nem kell tenni, mint kiválasztani azt az ételt, gyógynövényt vagy gyógyvizet, amely nagy mennyiségben tartalmazza az aura regenerálásához, és ezzel az egészség helyreállításához szükséges anyagot. Ilyen gyógyvizet azonban ma már mesterséges úton is állítanak elő úgy, hogy desztillált vizet különböző jellegű és rezgésszámú szubatomi energiával sugároznak be. Amennyiben a beteggel olyan jellegű vizet nyeletnek le, amelynek a kisugárzása harmonizál a beteg szerv aurájának energiasugárzásával, akkor ez az elektromágnessel kezelt víz képes arra, hogy helyreállítsa a betegségért felelős meridiánok energiaegyensúlyát, és ezzel megszüntesse a betegséget.
Ennek a gyógymódnak egy speciális változata a Bach-féle virágterápia, melynek alapjait egy angol tudós, Edward Bach dolgozta ki az 1930-as évek elején. Ennél a módszernél különböző vadvirágok műszerekkel is kimutatható energiakisugárzását használják gyógyításra oly módon, hogy a páciens elé kirakják a jelentősebb vadvirágokról készült színes fotókat, és ezekből a beteg kiválasztja a számára legszimpatikusabbakat. A diagnózist követően a kiválasztott virágokból készült kivonatokkal végzik a gyógyítást. Ez a módszer ma már annyira kifinomult, hogy a kellő szakismerettel rendelkező természetgyógyászok a megnevezett virágok alapján meglehetősen pontos képet tudnak kialakítani a beteg szellemi, pszichikai és fizikai állapotáról. A Bach által kiválasztott 38 virág színes fotója, és hatásuk leírása a Természetgyógyász Magazin 2003. májusi számában található (24-29. oldalak). Csak színes fénymásoló géppel érdemes kimásolni, mert fekete-fehérben használhatatlanná válnak. A Bach-féle virágterápiával rokon gyógymód az aromaterápia, ami tulajdonképpen nem más, mint a természetes eszenciákkal történő gyógyítás kiterjesztése az összes növényre. Ebben az esetben tehát az alkoholban tartósított kivonat készítése nem csupán a virágokra korlátozódik.
Ezek után már az sem lenne meglepő, hogyha kiderülne, hogy a baktérium- és vírusölő, valamint a hiányzó anyagokat pótló gyógyszereken kívül a legtöbb szintetikus készítmény szintén energetikai úton gyógyít, és nem pedig vegyi úton, mint ahogy azt jelenleg hisszük. Ebben az esetben az a komikus helyzet állna elő, hogy a hivatásos orvosok gyógyeljárása a legtöbb esetben ugyanolyan hatást fejt ki a szervezetre, mint a gyógynövények, eltekintve a szintetikus előállítás következtében fellépő mellékhatásoktól. Könnyen meglehet tehát, hogy a hivatalosan elismert orvostudomány ugyanazt az eljárást nyilvánítja kuruzslásnak, amit kerülő úton, modern tudományos eszközökkel kivitelezve ők is alkalmaznak.
*
Említést kell még tenni a természetes gyógyítás egy különleges módjáról, a homeopátiáról. Ennek az egyre divatosabbá váló tudományágnak azonban ma még nem eléggé tisztázott a hatásmechanizmusa. Sokak szerint lehetetlen, hogy azok a gyógynövénykivonatok és vegyszerek, amelyeket a homeopátiával gyógyító orvosok sokszor egymilliomodnyi hígításban nyeletnek le a beteggel, képesek legyenek bármilyen gyógyító hatást kifejteni a szervezetre. Nem zárható ki az a feltételezés, hogy ennél a Samuel Hahnemann német gyógyszerész által közel 200 évvel ezelőtt kidolgozott eljárásnál az autoszuggesztió váltja ki a gyógyító hatást, és nem az a néhány molekulányi idegen anyag, amelyet a testbe juttatnak. Ezt az állítást látszik alátámasztani az a körülmény is, hogy a homeopátiával kezelő orvosok a gyógyítás megkezdése előtt kb. 150 kérdést tesznek fel a páciensnek betegségével kapcsolatban, és ezzel szinte átprogramozzák az agyát. Ily módon akaratlanul is egy gyógyulást elősegítő pozitív programot ültetnek el a tudatalattijában. A homeopátiás szerek azonban az állatokra is hatnak, és ez egyértelműen cáfolja, hogy az önszuggesztiónak szerepe lenne ebben a gyógymódban. Az állat ugyanis nem tud arról, hogy neki ettől a szertől meg kell gyógyulni, mégis látványos és gyors javulás áll be az állapotában.
Egy másik, a valóságot jobban megközelítő magyarázat szerint a gyógyulás oka az, hogy a hatóanyag energianyomokat hagy a hígításhoz használt alkoholban, és tulajdonképpen ez az energiasugárzás gyógyítja áttételesen a beteg szöveteket. A természetgyógyászok szerint a lépcsőzetes hígítás valamint az összerázás következtében fokozatosan leválik az étertest a hatóanyagról, és hozzákötődik a hígító anyaghoz, tehát a továbbiakban az alkohol lesz ennek a szubatomi energiaképletnek a hordozója. Ebből következik, hogy a homeopátiás gyógyszer nem is a fizikai testre gyakorol hatást, hanem az étertestet befolyásolja. Speciális sugárzásával az ember éteri vázán javítja ki azt a hibát, amely a fizikai testre áttevődve létrehozta a betegséget. Az étertest korrigálása maga után vonja a fizikai test gyógyulását is, a homeopátia tehát nem a testi tüneteket, hanem az okot gyógyítja, közvetlenül a forrásnál hat.
Még ennél is kézenfekvőbb az a magyarázat, hogy a homeopátia tulajdonképpen nem tesz mást, mint aktiválja a szervezet öngyógyító mechanizmusát, mivel a homeopátiás gyógyítás során legtöbbször ugyanazt az anyagot használják speciális hígításban, amely az egészséges szervezet megbetegedését okozta, illetve olyan tüneteket vált ki, amelyek leginkább hasonlítanak a beteg panaszaihoz. A betegség gyógyításának, az immunitás kialakításának ezt a módját a hagyományos gyógyítás is elterjedten alkalmazza, hiszen a védőoltások jelentős része ugyanezen az elven fejti ki a hatását a szervezetben. Különbség csak a hígítás mértékében van, és ez okozza a bizonytalanságot, amely ennek a gyógyító módszernek a megítélése terén tapasztalható. A gyógyszervegyészek szerint ugyanis a homeopátiában alkalmazott egymilliomodnyi vagy annál is kisebb hígítású szerek képtelenek mozgásba hozni a szervezet immunrendszerét, így a gyógyító erő inkább az előző magyarázatban keresendő.
Ezt a feltételezést támasztja alá az a tapasztalat is, hogy minél nagyobb hígításban állítjuk elő a homeopátiás gyógyszereket, annál erősebbek. Tehát minél kevesebb bennük az eredeti hatóanyag, annál intenzívebben gyógyítanak, amiből az a következtetés vonható le, hogy a homeopátiás szerek hatásmechanizmusában a kiindulási anyagnak, mint vegyületnek semmi szerepe sincs. Ezt bizonyítja az a tény is, hogy Hahnemann és követői a kúrák során szinte kizárólag a D 30-as hatványt alkalmazták, márpedig kémiai tanulmányainkból tudjuk, hogy a 23. hatvány után már egyetlen molekula sem marad az eredeti anyagból az alkoholban. Sőt a legtöbb homeoterapeuta azért alkalmaz legalább harmincszor 1 : 10 arányban hígított szert, hogy biztos legyen benne, már nem anyaggal dolgozik. Ennek alapján belátható, hogy a homeopátia lényege nem a hígítás, hanem a hatványozás. 
Ennél is nagyobb hígítást alkalmaznak a centizimális rendszerben. A “CH”-val jelölt hígítás úgy készül, hogy az alapszer 1 részéhez 99 rész oldószert adnak, és vibrátorral erősen összerázzák. Ezt a folyamatot dinamizálásnak, vagy potencirozásnak nevezik. Az ily módon energetizált folyadékot 1 CH-val jelölik. Ha ebből elveszünk 1 részt, és újból 99 rész oldószerrel keverjük össze, akkor 2 CH erősségű szert kapunk. A gyógyszertárakban 30 CH-nál erősebb homeopátiás szereket nemigen árulnak. Jelen esetben ez az alapanyag latin neve mellett feltüntetett szám azt jelenti, hogy a szert 30-szor hígították 1/100-ra, 30 dinamizálással. Léteznek “M”-el jelölt 1/1000 hígítású homeopátiás szerek is, de ezek olyan erősek, hogy csak kutatási célokra használják. A homeopátiás szerek száma ma már meghaladja a 3000-et. Szinte nincs olyan betegség, amelyre ne készítettek volna homeopatikus gyógyszert. A többségét tablettázva, a hagyományos gyógyszerekhez hasonlón forgalmazzák. 
Nagy előnyük még ezeknek a szereknek, hogy nem váltanak ki allergiát, gyógyszerfüggőséget, elvonási tüneteket. Ennek oka, hogy a homeopátiás kezeléseknél minimális mennyiségű gyógyszert alkalmaznak, melynek hatása célzott; ott hat, ahol kell. Ezzel szemben az allopátiás kezeléseknél nagy mennyiségű gyógyszert használnak, amely mindenhol hat; ott is, ahol nem kell. Erre a működési módra vezethetők vissza a mellékhatásai is. Az eredmény is különböző. A homeopátia alkalmazása során a gyógyulás maradandó, és szelíden zajlik le, míg az allopátiánál a hatás agresszív, és rövid ideig tart. Ráadásul a hagyományos gyógyszerek csökkentik a beteg vitalitását, míg a homeopátiás szerek növelik az életminőséget. Sokak számára nem elhanyagolható szempont, hogy a homeopátiás szereket egészséges embereken próbálják ki, a kifejlesztésükhöz nincs szükség állatkísérletekre. Többek között ennek tudható be, hogy az áruk is viszonylag alacsony. 
Arra azonban ügyeljünk, hogy a kávé, a mentol-, eukaliptusz- és kámfortartalmú anyagok, valamint a parfümök felfüggesztik a hatásukat. Ezért a kúra időtartama alatt ne együnk mentolos cukorkát, ne igyunk borsmenta- illetve fodormenta-tartalmú teát, és ilyen kenőcsöket, balzsamokat se használjunk. A homeopátiás szert óvjuk a tűző napfénytől, és túl meleg, illetve túl hideg helyre se tegyük. A hagyományos vegyszeres gyógyszerek közé se rakjuk. Speciális előírás, hogy ezt a fajta gyógyszert olyan helyen kell tartani, ahol mágneses vagy elektromágneses sugárzás nem érheti, mert ez megzavarja a benne elnyelődött szubatomi energia struktúráját. Tehát ne tegyük mágnes, mikrohullámú sütő, rádió, televízió vagy számítógép közelébe. Amennyiben tabletta formájában forgalmazzák a szert, ne nyeljük le, hanem a nyelvünk alatt szopogassuk el, mivel a hatóanyaga a száj nyálkahártyájáról szívódik fel leghatékonyabban. A homeopátiás szerek szedése nincs étkezéshez és napszakhoz kötve, de előtte és utána fél óráig nem tanácsos enni, inni, fogat mosni. 
A természetes gyógymódok működési mechanizmusának megértése csak abban az esetben lehetséges, ha tisztában vagyunk a gyógyítás alapjaival is. A “tudományos” alapokon álló hivatalos gyógyítás szoros értelmezési összefüggésben áll a homeopátiával. Erre utal az allopátia elnevezés is, amelyet Hahnemann vezetett be a vegyileg előállított gyógyszerekkel való gyógyításra. Hahnemann mindkét kifejezést görög eredetű szavakból alkotta meg, hogy a két gyógyítási irányzatot jól elkülönítse egymástól. A homeopátia lényege, hogy a hasonlót a hasonlóval, míg az allopátia szerint az ellentétest az ellentétessel kell gyógyítani. Ez a tömör meghatározás arra utal, hogy az orvostudomány jelenlegi álláspontja szerint az ellentétest kell a gyógyításra felhasználni. Ez a két irányzat tehát merőben különbözik egymástól, csupán a céljaik egyeznek meg. A cél mindkét esetben a betegség legyőzése, az eredmény azonban egyre nyilvánvalóbbá teszi az allopátia kudarcát.
A kórokozót megtámadó, vagyis ellentétes hatású szert használva a kellemetlen tünetek gyorsan megszüntethetők ugyan, de ez a gyógymód nem törődik azzal, hogy mi a tünetek oka. Ellentétes szert alkalmazva megszűnik a tünet, de megmarad az ok. Ha a szer hatása csökken, akkor azonnal újra jelentkeznek a tünetek. Az allopatikus gyógyszert tehát szabályos időközönként újra és újra be kell adni a betegnek, így szervezete beáll az orvos által elrendelt kemikáliákra. Ugyanakkor a figyelmen kívül hagyott ok egyre nagyobb erővel munkálkodik a szervezetben, ezért a beteg gyógyszeradagját folyamatosan növelni kell. Egy idő után már a felemelt gyógyszeradag sem használ, ezért még erősebb hatású szereket kell alkalmazni. Ez a mérgezésnek is beillő szisztematikus vegyszerezés előbb-utóbb legyengíti a szervezetet, és kellemetlen mellékhatások sorozatát váltja ki. Ennek kompenzálására újabb és újabb szereket írnak elő, ami végül krónikussá teszi a páciens állapotát. Ezzel ellentétben a homeopátia és más természetes gyógymódok nem a tünetek kezelésére, hanem a betegséget kiváltó ok megszüntetésére törekszenek. Ezáltal a beteg nem csak tünetmentessé válik, hanem végleg meggyógyul. A homeopátia holisztikus módszer, mivel a beteget testi, lelki, szellemi egységben vizsgálja. Nem a betegséget kezeli sablonok szerint, hanem a beteget. Ezek a módszerek végleges, és mellékhatásoktól mentes gyógyulást eredményeznek, ennek ellenére az allopátia mint hivatalos gyógymód továbbra is rendíthetetlenül őrzi a szerepét. Ez a helyzet több okra vezethető vissza, és ezek közül a gyógyszergyártó lobby profitérdekeltsége csak másodlagos szerepet tölt be.
A hivatalos gyógyítás megingathatatlansága főleg annak tudható be, hogy az allopátiás módszer az évezredek során rendkívül kifinomulttá vált, és sikeresen kelti a tudományosság látszatát. Ha egy kezdeti feltevés elméletté válik, akkor már csak a gyakorlati alkalmazhatóságától függ, hogy elvetik, vagy törvény lesz belőle. Az allopatikus gyógymód mint hipotézis a kezdeti látszateredmények alapján teóriává alakult, és a gyakorlattal összhangba hozva törvénnyé vált. Miután minden tudományág az önmaga által megszabott törvényszerűségek alapján tevékenykedik, ezért egy olyan módszer bevezetése, amely ellenkezik a korábban felállított törvényekkel, forradalmi kihívásnak számít. Ennek megfelelően az új tanok hirdetőit rebellis lázadóknak tekintik, és olyan retorziókban részesítik őket, hogy elvegyék a kedvüket a fennálló rendszer szétzilálásától. Ahhoz, hogy ez a helyzet megváltozzon, fel kellene ismerni, hogy az allopátiás kezelés hamis hipotézisen alapul, így nem helytállóak a reá épülő teóriák és törvények sem.
Az allopátia kudarcának másik kiváltó oka, hogy kizárólag a testtel foglalkozik, és nem veszi tekintetbe a lélek egészségre gyakorolt hatását. Manapság a gyógyítás annyira leköti az orvos minden energiáját, hogy a betegre már nem tud figyelni. A test és a lélek kapcsolatának helyreállítása nélkül pedig nincs végleges gyógyulás, nem lehet aktivizálni a szervezet öngyógyító mechanizmusát. A lélek figyelmen kívül hagyásának egyik példája a gyomorfekély jelenlegi gyógyítási módja. Az orvostudomány ma már felismerte, hogy a gyomorfekély fő kiváltó oka a stressz. A gyógyításnál tehát azokat a lelki okokat kellene megszüntetni, amelyek a stresszt előidézték, és akkor véglegesen megoldódna a probléma. Ezzel szemben az allopátia nyugtatókat javasol erre a betegségre, amelyek nem szüntetik meg a kiváltó okot, csak elkábítják a szervezetet, csillapítják a fájdalmakat. Sajnos a szervi bajok gyógyítása esetén sem jobb a helyzet. Egy lúdtalppal küszködő betegnek pl. lábboltozatot támasztó betétet ír fel az orvos, amellyel sohasem fog meggyógyulni, csupán a panaszai enyhülnek. Ebben az esetben még a betegség súlyosbodása is várható, mert ha az amúgyis gyenge lábboltozatot betéttel támogatjuk, akkor ez a folyamatban részt vevő izomcsoportok további gyengülését, elsatnyulását fogja előidézni.
Az első problémánál a legcélravezetőbb természetes gyógymód a hipnózis lenne, amely képes arra, hogy közvetlen kapcsolatba lépjen a lélekkel, és kiderítse, hogy a testet állandó nyugtalanságban tartó stressznek mi a kiváltó oka. Ennek a módszernek a széleskörű elterjedését és az orvosi egyetemeken való tanítását azonban meggátolja az a helyzet, hogy a materialista alapokon álló hivatalos orvostudomány ma még mereven elutasítja a lélek létezését. Ami nincs, az pedig nem szorul gyógyításra sem. Az utóbbi esetben célszerű lenne előbb akupunktúrás kezeléssel megerősíteni a lábboltozatot tartó izomzatot, majd a szervezetet egy méregtelenítő kúrának kellene alávetni, hogy a vitalitását visszaszerezhesse, és a továbbiakban az öngyógyító mechanizmus gondoskodhasson a végleges gyógyulásról. Ennek a gyógymódnak az általános bevezetését akadályozza, hogy a hivatalos gyógyászat tagadja a szervezet működését fenntartó meridiánrendszer létét, mert tudományos módszerekkel ma még nem mutatható ki a szubatomi energiarészecskék létezése.
Az allopátia alacsony hatékonysága tehát a hibás alapokon kívül arra a nagyfokú rugalmatlanságra is visszavezethető, amelyet a művelői tanúsítanak a világot fenntartó és működtető erőkkel szemben. Ez a hitetlenség azonban az orvosokon kívül a páciensekre is jellemző, ami szintén az allopátia malmára hajtja a vizet. Az allopátiás kezelés fennmaradásának erős támasza még, hogy a beteg számára rendkívül kényelmes. Nem kell fáradoznia azért, hogy a betegsége enyhüljön, csupán néhány tablettát kell lenyelnie, és máris elviselhetővé válnak a fájdalmai. Ráadásul a gyógyítás felelőssége is az orvost terheli, a kúra költségeit pedig a társadalombiztosítás fedezi. Ezzel szemben a természetes gyógymódok esetében a betegnek is tevékeny szerepet kell vállalnia a gyógyulás folyamatában, és hivatalos elismerés hiányában a költségek is őt terhelik.
*
A természetes gyógyítás fizikai módszerekkel művelhető területéhez tartozik még néhány gyógymód, amelyek feltehetően szoros kapcsolatban állnak a reflexzóna-kezeléssel. Mint tudjuk a reflexzónákra nem csupán mechanikus úton, hanem a meridiánok moxás kezeléséhez hasonlóan hővel is lehet hatni. A hővel történő reflexzóna-ingerlés legegyszerűbb módja a vízkúra, melynek az egész világon elismert élharcosa Sebastian Kneipp bajor orvos-pap volt. Kneipp a múlt század közepén élt, és legnagyobb érdeme, hogy a vízgyógyászat Priessnitz által kidolgozott módszereit továbbfejlesztette, és tudományos alapokra helyezte. Tudományos munkásságára az egész világ felfigyelt, módszerei futótűzként terjedtek a világ minden részébe, és tanai mind a mai napig fennmaradtak. Mivel a múlt századi Európában szinte teljesen ismeretlen volt a kínai akupunktúra és a reflexzóna-terápia, ezért Kneipp módszereinek hatásosságát kizárólag élettani alapon értékelte. A hideg és a meleg vizes kezelés általa felismert fő előnye, hogy hatékonyan szabályozza a vérkeringést, élénkíti az anyagcserét, felfrissíti az idegrendszert, és erősíti az egész szervezetet. A hirtelen hőmérsékletváltozások reflexzónákra illetve meridiánvezetékekre gyakorolt stimuláló hatása csupán hozzájárul a gyógyuláshoz, és eredményessége csak hosszabb távon figyelhető meg. Ennek a minden bizonnyal fellépő gyógyhatásnak a mértéke és pontos működési mechanizmusa mind a mai napig ismeretlen, és feldolgozatlan. Létezését azonban azok az esetek támasztják alá, amelyeknél a vízkúra valamint a kezelést követő ledörzsölés huzamosabb alkalmazása ugyanolyan tartós, sőt végleges gyógyulást eredményezett, mint a reflexzóna-kezelések.
A XX. század végére a Kneipp-féle vízkúra visszaszorult, általános alkalmazása ma már csak a német nyelvterületre jellemző. Ennek oka, hogy időközben elterjedt a finn szaunázás módszere, melynek nagy előnye, hogy a sokkszerű hőkezelésen kívül megizzasztja a testet, ami lehetővé teszi a bőrpórusok tisztulását, a testben felhalmozódott méreganyagok bőrön keresztül történő távozását is. A gőzölő kamrák és a hideg vizes medencék építése azonban rendkívül költséges és helyigényes, ezért nem mindenki engedheti meg magának. A Kneipp-féle vízkúra módszerei viszont otthon is alkalmazhatók, így bárki számára nyitva áll a gyógyulásnak és a szervezet edzésének ez a nagyon egyszerű, olcsó és hatékony módja. A Kneipp által különböző betegségekre javasolt hideg és meleg vizes lemosás, borogatás, pakolás, gyógynövényfőzettel való inhalálás (fejgőzölés) valamint fürdő- és zuhanyterápiák nagy előnye még, hogy a gyógyszeres kezeléssel ellentétben nem mérgezik a szervezetet, így nem kell számolnunk semmilyen mellékhatással. A hideg vizes pakolás pl. még ma is a leghatásosabb módja a lázcsillapításnak. Nem okoz szövődményeket, mint a lázcsillapítók használata, amelyek meggátolják, hogy a szervezet természetes úton, fokozott hőkeltéssel pusztítsa el a vírusokat. A hideg vizes pakolás ugyanis csak a test túlhevülését akadályozza meg, és nem állítja le a szervezet önvédelmi mechanizmusának működésbe lépését, a testben rekedt mérgek bőrpórusokon való távozását.
Hatékonyság szempontjából a Kneipp-féle vízkúra legeredményesebben hasznosítható módszere a váltott hőfokú vízzel történő zuhanyozás. A hideg zuhanyt már az ókorban Hippokratész is ajánlotta, de az akkori technikai lehetőségek következtében nehézkes volt ennek a módszernek a kivitelezése. Ma már minden fürdőszobában található hideg és meleg vízzel egyaránt üzemeltethető zuhanykar, így semmi akadálya annak, hogy a Kneipp által javasolt váltott hideg-meleg vizes kúrát otthon, bárkinek a segítsége nélkül, bármikor alkalmazzuk. A kúrát fokozatosan előrehaladva végezzük, hogy a bőrünk legyőzhesse a nagy hőmérsékletkülönbségből eredő kezdeti viszolygást, és a minél nagyobb hatékonyság érdekében tartsuk be az előírt koreográfiát. Először az alsó lábszáron illetve a térden végezzünk zuhanykezelést oly módon, hogy a csaptelep hideg- és melegszabályozó gombjaival állítsunk be olyan hőfokú meleg vizet, amelyet a bőrünk még éppen el tud viselni. A zuhanykarból kifolyó, legalább 38-40 °C-os vizet a lehető legnagyobb nyomással folyassuk a lábujjainkra, majd lassan irányítsuk a lábfejen és az alsó lábszáron keresztül a térdre, egészen a combunk kezdetéig. Amikor a bőrünk kellően átmelegedett, ugyanezen az útvonalon menjünk vissza. Ezt követően a sarkunkra folyassuk a vizet, majd a vádlin keresztül a térdhajlatig, és vissza. Mindezt többször megismételve kb. 2 percig végezzük. Utána zárjuk el a meleg vizet, nyissuk meg jobban a hidegvizes csapot, és folytassuk a kezelést ugyanúgy kb. fél percig. A váltott hőfokú vízzel elölről és hátulról történő zuhanykezelést összesen 10 percig végezzük mindkét lábon, majd száraz törölközővel erőteljesen dörzsöljük le a vizet a bőrfelületről. Minél jobban kipirul a bőrünk, annál biztosabbak lehetünk a kúra hatékonyságában. Ha a vízvezeték-hálózat nyomása túl nagy, ajánlatos a kezelést zuhanyzófülkében, elhúzott függönyök mellett végezni, hogy ne fröcsköljük össze a fürdőszobát.
Amikor szervezetünk megszokta (sőt megkedvelte) a térdzuhanyt, akkor folytassuk a kúrát combzuhannyal. Itt azonban célszerű hátulról, a saroknál kezdeni a kezelést. Ebben az esetben a vízsugarat egészen a derekunkig irányítsuk úgy, hogy oldalról is érje a bőrünket a víz. Ezután már végezhetünk egésztest-zuhanyt is. A zuhanykezelést mindig a jobb lábon kell elkezdeni, majd áttérve a bal lábra folytassuk az alhas környékén, végül a balkaron fejezzük be. Télen, ha 14-16 °C-nál hidegebb a csapvíz, akkor a gerincoszlopra ne irányítsuk rá a hideg zuhanyt, mert ez túl erős ingert vált ki. Nyáron viszont a kúra megkezdése előtt folyassuk ki a csőhálózatból a felmelegedett vizet, mivel a langyos víz csak elbágyasztja a testet, és semmilyen gyógyhatást nem vált ki a szervezetből. Ügyeljünk arra is, hogy a zuhanykezelést mindig hideg vízzel fejezzük be. A megfázástól nem kell tartanunk, mert törölközéskor a bőr erőteljes dörzsölése következtében felélénkül a vérkeringésünk, ami megóv bennünket ettől a veszélytől. A kúra kezdetén viszont mindig meleg vizet kell használni, mert a hideg bőrre hideg víz nem folyatható.
Különösen előnyös ennek a kúrának az alkalmazása reumás és köszvényes megbetegedések esetén, mivel a kitáguló hajszálerekben intenzív véráramlás indul meg az izületeken át is, ami fokozatosan kimossa a húgysavkristály- és mészlerakódásokat. Nőknél a váltott hideg-meleg vizes kúra alkalmazása azzal a járulékos előnnyel is jár, hogy nyitott ablaknál végzett tornagyakorlatokkal kombinálva megőrzi a bőr és a mellek rugalmasságát. Mellesleg sokat javít a mellek feszességén az is, ha 1 pohár vízbe belekeverünk 1 evőkanál kovaföldet, és megisszuk. Ezt a kúrát 3 hónapon át, naponta kell folytatni. A Kneipp-féle zuhanykezelést hetente maximum három alkalommal végezzük, mert hamar hozzászokik a szervezet, és ez csökkenti a kúra hatékonyságát. A Kneipp-kúra nem alkalmazható mindenkinél. Ne erőltessük a hideg vizes zuhanyt olyan személyeknél, akiknek a hajszálerezete beszűkült, és emiatt borzonganak a hideg víztől. Ennek súlyos megfázás lehet a következménye, de előfordulhat az is, hogy az illető sokkot kap. 
A vízgyógyászaton kívül Kneipp igen gyakran alkalmazta betegeinél kiegészítő gyógymódként a talajon való mezítlábjárást, a harmatos fűben való járást, és a hideg vízben taposást. Kneipp ennek a terápiának a hatását szintén élettani alapon értékelte, ma már azonban mindenki számára egyértelmű, hogy ezek a módszerek a talpreflexológia hatásmechanizmusa alapján fejtik ki jótékony hatásukat. Érdekes, hogy annak idején éppen ez a módszer váltotta ki a legnagyobb értetlenséget az orvostársadalomból, ellenségei egyik módszerét sem gúnyolták ki annyira, mint a mezítlábjárást. Később bebizonyosodott ennek a gyógymódnak a hatékonysága, és az utókor már így vélekedett erről: “Ha Kneipp semmi mást nem adott volna az emberiségnek, mint a mezítlábjárás által kínálkozó gyógyulási lehetőséget, már ezzel is elég érdemet szerzett volna magának.”

Amennyiben a szervezet telítődött a helytelen táplálkozásból eredő mérgekkel, akkor a zuhanykezelés már nem képes olyan erős reakciót kiváltani, ami el tudná indítani az öntisztulás folyamatát. Ebben az esetben drasztikusabb ingerre van szükség, aminek leghatékonyabb módja a hideg ülőfürdő. Ennek lényege, hogy a törzsünket tartósan hideg víz alá merítjük, míg a felső testrészünket és a lábunkat melegen tartjuk. Ennek hatására a felső testrészünkből intenzív véráramlás indul meg a hideg víznek kitett szervek irányába, hogy kompenzálja a lehűlést. Ugyanakkor a melegen tartott lábból is megindul a véráram felfelé, amely tovább fokozza a hatást. Az intenzív véráramlás következtében nem csak a hideg víznek kitett testrész kezd el melegedni, hanem fokozódik az emésztőszervek tevékenysége is. A bélrendszer ugyanis az alhasban található, vagyis abban a testrészben, amelyet hideg vízbe merítettünk, így az intenzív véráramlás másodlagos hatásaként a mérgezésért leginkább felelős emésztőrendszerben megindul a bélműködés. Ily módon a helytelen táplálkozásból eredő renyhe bélműködés felfokozódik, ami elősegíti a tisztulást, a szervezet mérgektől való fokozatos megszabadulását. Ha az ülőfürdőt az előírásoknak megfelelően végezzük, jótékony hatása már a kúra kezdetén jelentkezik. Ennek biztos jele, hogy a kezelés után székelési inger lép fel, a fürdővíz tetején pedig zsíros váladék található, amely a bőrpórusokból távozó toxikus anyagok következménye. Az ülőkúra hatékonyságának egyértelmű jellemzője még az étvágy fokozódása és a közérzet javulása, de jó hatással van a vegetatív idegrendszerre és a csontvelőre is, valósággal felfrissül tőle a szervezetünk.
Az ülőfürdő legegyszerűbb kivitelezési módja, hogy egy műanyag mosóteknőbe annyi hideg csapvizet engedünk, hogy beleülve a köldökünkig érjen, eléje pedig egy meleg vízzel töltött lavórt teszünk a lábunknak. Felső testrészünk melegen tartásához elég, ha rajta hagyjuk az inget vagy télen egy pulóvert is, az ujját és a derékrészt pedig feltűrjük, hogy ne érjen bele a vízbe. A lavórban levő víz melegen tartása utántöltéssel biztosítható, ezért gondoskodjunk róla, hogy a kúra időtartama alatt állandóan legyen kéznél forró víz. Ne aggódjunk amiatt, hogy a hideg víztől megbetegszünk, mert ha a lábunkat egész idő alatt melegen tartjuk, akkor nem lesz semmi bajunk. Hatékonyabbá tehetjük a bélmozgást, ha fürdés közben egy puha pamutkendővel dörzsöljük az alhas környékét. A kúrát hetente kétszer végezzük max. 30 percig. Utána a hideg vízbe mártott pamutkendővel dörzsöljük át az egész testünket, majd vastag takaró alá bújva pihenjünk le. Ha nincs módunk rá, hogy a kúra után lefeküdjünk, akkor jól öltözzünk fel, és végezzünk fizikai munkát, hogy a testünk minél előbb felmelegedjen. Közvetlenül a fürdő után ne együnk még akkor se, ha hirtelen megjött az étvágyunk, mert a kellően át nem melegedett emésztőrendszert nem lehet terhelésnek kitenni. Ugyancsak nem szabad közvetlenül étkezés után, a gyomor kiürüléséig elkezdeni a kúrát. Akinek a lábai visszeresek, azok ne alkalmazzanak meleg lábfürdőt, hanem tegyenek a talpuk alá forró vízzel töltött gumitömlőt, vagy felmelegített téglát.

Krónikus mérgezés esetén már nem használ az ülőfürdő sem, a gyógyuláshoz még erősebb ingerre van szükség. Ebben az esetben ugyanis a méreg-felhalmozódások következtében a test különböző részei gyulladásba jönnek, ami csak iszappakolással szüntethető meg. Az iszap lelohasztja a gyulladásokat, kiszívja a mérgeket a gennyes gócokból, a rothadásnak indult testfelületekből, tisztítja a fekélyeket, tályogokat. Ezáltal a beteg megkönnyebbül, a szervezetéből távozó mérgek és egyéb tisztátalanságok következtében megnő a vitalitása, ami elengedhetetlenül szükséges a teljes gyógyuláshoz. Az iszappakolás fokozott hatása valószínűleg annak tudható be, hogy a föld ugyanazokat az ásványi anyagokat tartalmazza, amelyek az emberi testben is jelentős mennyiségben megtalálhatók, így kisugárzása jótékony hatást gyakorol a szervezetre, elősegíti testszöveteink természetes állagának visszanyerését. Az iszapterápia céljára legalkalmasabb az agyag, de ha nem tudunk tiszta agyaghoz jutni, akkor jó helyette a sár is. Ennek a legegyszerűbb előállítási módja, hogy leásunk a földbe kb.70 cm mélyen, és a homoktól, sódertől, gyökerektől, üvegcserepektől és egyéb szennyeződésektől mentes talajból kiveszünk annyit, amennyi a teljes kúrához elegendő. A kiszedett földet napos helyen terítsük szét egy nagyobb csomagolópapíron, és ha megszáradt, törjük össze, majd rostáljuk át. Az apró kavicsoktól és más szennyező anyagoktól mentes port töltsük fa- agyag- vagy üvegedényekbe, és felhasználás előtt a szükséges mennyiséget áztassuk be hideg vízbe. A jól összedolgozott masszához annyi vizet adjunk, hogy lágy vajhoz hasonló állagú legyen, és használat után dobjuk ki. A föld illetve az agyag tárolásához ne alkalmazzunk műanyag vagy fémedényt, és az egyszer már felhasznált sarat frissel összekeverve se rakjuk újra a betegre.
Az iszappakolás felhelyezése előtt borítsunk az ágyra egy műanyag lepedőt (PVC- vagy polietilénfóliát). A műanyag fóliára terítsünk egy kevésbé kényes használt pamutlepedőt, hogy a beteg ne izzadjon meg az ágyvédő műanyag lepedőn. Az ágy derékrészére fektessünk keresztbe egy kb. 40 cm széles és 1,5 m hosszú vastag pamutanyagot (pl. összehajtogatott plédet), ami gondoskodni fog a kezelt testrész hőszigeteléséről. Erre helyezzünk rá 3-4 réteg újságpapírt, hogy megvédje az elsározódástól. Ezután tegyünk az újságpapírra egy akkora pamutvásznat mint a pléd, és kenjük rá kb. 2 cm vastagon az iszapot. Fektessük a beteget az iszaprétegre, rakjuk fel a hasára az előírt vastagságú iszapot, majd tekerjük derekára a vásznat, utána az újságpapírt, végül a plédet. A törzs körültekerése után helyezzünk a beteg talpára egy forró vízzel töltött gumitömlőt, vagy felmelegített téglát. Az iszap nem csak az emésztőrendszer környékére, illetve a derékra tehető, hanem más beteg testrészekre is (pl. lábra, kézre, szemre, fülre, fejre). A fejre helyezett masszát célszerű finom gézbe csomagolni, hogy a hajról könnyebben el tudjuk távolítani. Ugyancsak ajánlatos gézbe csomagolni a sarat, ha nyílt sebre helyezzük. A kezelés időtartama felnőtteknél 3, gyerekeknél 2 óra, naponta ismételve, amíg a betegség el nem múlik. Amennyiben a beteg súlyos állapotban van, akkor az iszappakolást óránként fel kell frissíteni, és a kezelés 6-8 órán át is végezhető. A sár feltapasztására szolgáló pamutkendő csak meleg vízben történő alapos átmosás után használható újra. A terápia végén az iszap kitakarítja a betegből a tisztátalanságokat, behegeszti a sebeket és megnyugtatja az idegrendszert. Az iszapkezelés után zuhany alatt mossuk tisztára testünket, és jól betakarózva pihenjünk le.
Napjainkra az is kiderült, hogy az iszappakolás hatékonysága kétszerese a gyógyvízzel elérhető javulásnak. A Ben Gurion Egyetemen végzett kutatások során térdizületi artrózis gyógyítására használták az iszapot. A betegek egyik részénél holt-tengeri iszappakolást helyeztek a térdükre, míg a másik részüknél csak az iszapból kiszüremlő vizet engedték érintkezni a bőrükkel. Azok a betegek, akik közvetlen iszappakolást kaptak a térdükre, több mint 70%-ban számoltak be jelentős fájdalomcsökkenésről. Az iszap víztartalmát átengedő szövettel érintkező betegeknél sokkal rosszabb volt a gyógyulási arány. Közülük csupán minden harmadik fájdalmát enyhítette a kezelés.
A pattanásos arc kezelésére is igen hatékony az agyagkúra. Keverjünk össze kétharmad rész agyagot egyharmad rész mézzel, s vastagon kenjük az arcunkra. Mindaddig hagyjuk rajta, amíg meg nem szárad. Egyes betegségeknél (pl. ízületi gyulladásnál) apróra vágott vöröshagymát vagy összezúzott faszenet is kevernek a sárba, hogy hatékonyabb legyen a kezelés. Cukorbetegség kezelésénél tiszta faszenes pakolást szoktak alkalmazni. A vöröshagyma-zúzalékból készített pakolás a hörgők tisztítására jó, a tehéntúróból készített pakolással pedig a vizenyőt húzzák ki a végtagokból. Intenzívebbé válik a tisztulás hagymával kevert burgonyapakolással. A végtagokra nagyon hatásos a reszelt almából vagy főtt lenmagból, illetve zöld káposztalevekből készített borogatás is. A nyers káposztalevélnek a gyulladásokon túlmenően gennyes sebeknél is erős tisztító hatása van. Még intenzívebbé tehetjük az előzőleg megmosott majd szárazra törölt káposztalevél hatékonyságát, ha a belső felületét mézzel megkenjük. 
Bizonyos esetekben jó eredményt érhetünk el a Cayce által javasolt mogyoró- és kámforolajos masszázzsal is. A végtagok bedörzsölését a lábaktól, illetve a kezektől kiindulva a törzs irányába, lehetőleg lefekvés előtt végezzük. A kezelés időtartama: fél óra, naponként váltva a két olajat. Miután a mogyoróolaj serkenti a szövet fejlődését, ezért nem csupán az izmokra és az ízületekre gyakorol jótékony hatást ez a masszázs, hanem a bőrforradásokat is eltünteti. A tévedhetetlennek bizonyult látnok regeneráló kúrái közül talán a legnagyobb sikert a ricinusolajos borogatással aratta. Ez a naponta néhány órán át alkalmazandó egyszerű és olcsó eljárás igen hatékonynak bizonyult a gyomorhurut, gyomorfekély, vakbélgyulladás, vastagbélgyulladás, epehólyag-gyulladás, és bizonyos esetekben a lábak dagadása, sőt a magas vérnyomás leküzdésében is. A ricinusolajos borogatás az anyajegyek, szemölcsök, ciszták visszafejlesztésében szintén eredményes volt, de sikerrel alkalmazzák pszoriázis, köszvény és vesekövek ellen is. A borogatások után célszerű a betegnek olívaolajat adni, amely belsőleg tisztítja az epehólyagot és serkenti a májat, így jelentős mértékben felgyorsítja a toxikus anyagok kiválasztását.
Ezek a testtisztító terápiák természetesen csak akkor képesek kellő hatást kifejteni, ha abbahagyjuk a szervezet mérgezését, és eltávolítjuk a bélcsatornából a lerakódásokat. Ennek érdekében mind az ülőkúra, mind az agyagpakolás megkezdése előtt beöntéseket kell végeznünk testhőmérsékletű kamillateával, hogy a bélcsatorna belső falára lerakódott salakanyagoktól is maradéktalanul megszabaduljunk, A kezelés teljes időtartama alatt csupán gyümölcsöt, gyümölcslevet; vagy zöldséget, zöldséglevet, gyógyteákat, propoliszt és gabonamagvakat ehetünk csíráztatott, illetve pelyhesített formában. Szigorúan tilos a hús, állati zsiradék, finomított fehér cukor, alkohol és kávé fogyasztása, valamint a dohányzás is. Heveny gyulladások esetén ajánlatos előbb a fájdalmat enyhíteni, és csak utána elkezdeni a kúrát, nehogy a hideg víz fokozza a fájdalmat. Erre legalkalmasabbak a különböző gyógyvízkenőcsök, amelyek híres gyógyfürdők vizében található ásványi sókat tartalmazzák, besűrített formában. Nálunk az ilyen jellegű készítmények közül jól bevált a Hemovit termékcsalád, amelyből próbálgatás útján válasszuk ki magunknak a leghatásosabbat.
Végezetül megemlíthető még, hogy a fürdő- és iszapkúrák nagy hatékonyságát az teszi lehetővé, hogy ebben az esetben a testmérgek nem csak a szokásos úton ürülnek ki, hanem jelentős részük a bőrpórusokon keresztül távozik. A legújabb kutatási eredmények szerint a testmérgek bőrpórusokon át történő kiválasztódását nagymértékben fokozza a B3 vitamin (más néven niacin vagy nikotinsavamid). Erre a felismerésre alapul a szaunázásnak az a gyógyterápiaként alkalmazott módja is, ahol a kúraszerű néhány órás szaunafürdőt naponként adagolt B3 vitamin, és félórás tüdőtágító futás egészíti ki. Ez a max. 3 hetes kúra könnyű, rostos táplálék fogyasztása mellett is képes a szervezet teljes megtisztítására. Szaunázásnál ügyeljünk arra, hogy se előtte, se közben ne igyunk folyadékot. Az izzadás során ugyanis besűrűsödik a vér, amely az elvesztett folyadékot úgy pótolja, hogy “megszívja” a szöveteket. Ezáltal nem csak víz, hanem sok salakanyag is bekerül az erekbe, melyek a bőrpórusokon át, illetve a vizelettel távoznak. Ha előtte sokat iszunk, a vér felhígul, és sejttisztító hatás elmarad. Utána viszont bőséges folyadékot kell fogyasztani, hogy a test méregtelenítő szervei jobban eltávolíthassák a vér által leadott méreganyagokat. A legjobb, ha ásványvízzel hígított gyümölcslevet iszunk, hogy gondoskodjunk a szervezet átöblítése során eltávozó tápsók és vitaminok pótlásáról.

Sámánmasszázs
A gyógyításnak ősidők óta léteznek olyan különleges módszerei is, amelyeknek a hatásmechanizmusát még csak most kezdjük megérteni. A törzsi közösségekben élő sámánok a gyógyfüvek gyűjtésén és alkalmazásán túlmenően egy-egy súlyos betegség esetén szertartásszerű varázslattal űzték ki a “gonoszt” a testből. A civilizált világ sokáig vallási hiedelemnek, primitív népek kuruzslásának tartotta ezeket a rituálékat. Egyes tudósok azonban felfigyeltek a sámánikus gyógyítások hatásosságára, és ma már több kutatóintézetben is próbálják megfejteni ezeknek a szertartásoknak a lényegét. A sámánmasszázs hatásának tanulmányozása során rájöttek arra, hogy szubjektív eredetű egészségügyi problémáink hosszú ideig megbújhatnak testünk belső rétegeiben, a bőr alatti szövetekbe, izmokba ágyazódva. A legtöbb betegségünk pszichoszomatikus eredetű, így ezek a rejtett pszichikai gócok előbb csak a viselkedésünket, később a vitalitásunkat is veszélyeztetik. A testünkbe zárt érzelmek szövetkeményedéseket hoznak létre, amelyek egy idő után testtartásunkat is deformálják. A legtöbbször ezt észre sem vesszük, mert sokan csak akkor érzik testüket, ha az fáj.
A sámánmasszázs alkalmas arra, hogy a testbe zárt érzelmeket a felszínre hozza, kialakítva ezzel a testérzést. A kezelés után nem csupán a testtartásunk változik meg, válik természetessé, hanem a masszázs mély tudatalatti folyamatokat indít el bennünk, melynek hatásai csak később mutatkoznak meg. A masszőr által felszabadított energia olyan pozitív változásokat hoz létre a tudatalatti énünkben, amely életünket szebbé, és jobbá teszi. Érezzük, hogy korábbi vágyaink és céljaink megvalósulása közelít felénk anélkül, hogy különösebb erőfeszítést tennénk érte. Az egész test végigmasszírozása kapcsolatot teremt tudatunk alsóbb régióival, megszabadítva bennünket gátlásainktól, jelentős mértékben megjavítva a kommunikációs készségünket. Személyünknek ez az értéknövekedése szinte kisugárzódik belőlünk, ami értékesebbnél értékesebb embereket vonz körénk. Elfojtott érzelmeinktől megszabadulva könnyebben tudunk az élet nehézségein is úrrá lenni, eredményesebben tudjuk az élet csapdáit kikerülni. A sámánmasszázs a nyugati világban “deep tissue” néven vált közismertté. Ez a technika ma már egyre több embernek segít megismerni önmagát, és teszi lehetővé, hogy bárki saját kezébe vehesse sorsa irányítását.

Pszichoorientációs gyógyítás
A deep tissue azonban nem az egyetlen módja annak, hogy testi és lelki betegségeinket tudatunk alsó tartományának bekapcsolásával gyógyítsuk. A pszichikai és mentális gyógyítás legismertebb iskoláját José Silva és munkatársai teremtették meg az 1976-ban “Agykontroll” és az 1986-ban “Gyógyíthatsz” címen megjelent műveikkel. Mindkét könyv a gyógyításra helyezi a fő hangsúlyt, de az azonos hatásmechanizmus miatt a szerzők más parapszichológiai jelenségekről is említést tesznek. A két mű már megjelenésekor óriási sikert aratott, és azóta több mint 100 országban adták ki a legkülönbözőbb nyelvekre lefordítva. A kezdeti időket is beszámítva ez a módszer 1991-ben ünnepelte pályafutásának negyedszázados évfordulóját. Napjainkig 103 országban szerveztek Agykontroll tanfolyamot 700, magas fokon képzett oktató irányításával. Annak ellenére, hogy a végzett hallgatók száma már a 14 milliót is eléri, az érdeklődés változatlanul olyan nagy, hogy az olvasóknak csak egy része jut el ezekre a tanfolyamokra. A helyzet azonban nem olyan kilátástalan, mert a szerzők szerint ezeket az ismereteket ha lassabban is, de könyvből is el lehet sajátítani.
A viszonylag nehéz és szokatlan tartalmuk miatt azonban ezeket a műveket minimum kétszer el kell olvasni ahhoz, hogy tökéletesen megértsük és szolgálatunkba állíthassuk az abszolút világ gyógyító képességét. Nagyon sokan vannak viszont, akik többszöri elolvasás után sem tudják elkezdeni a gyakorlatokat, és egy idő után kijelentik magukról, hogy képtelenek lejutni alfába. Ez persze nem igaz, mivel mindenki le tud menni alfába, és naponta legalább egyszer le is megy, elalvás után, álmában. Erre sokan azt mondják, hogy: “én nem szoktam álmodni”. Ez sem igaz, mert mindenki álmodik, csak legfeljebb nem emlékszik rá. Egyébként ha elalvás előtt rendszeresen koncentrálunk rá, hogy visszaemlékezzünk vizuális élményeinkre, és rögtön ébredés után rákényszerítjük agyunkat erre, akkor Silva szerint előbb-utóbb egyre hosszabb ideig fogunk emlékezni álmainkra. Eleinte az álommegőrzés legjobb módszere, hogy ébredés után valamilyen eszközzel azonnal rögzítjük az átélt eseményeket. Ez történhet írásban, vagy diktafonba mondva, kinek-kinek lehetősége szerint.
Az álom azonban nem irányított alfa tevékenység, hanem látszólag össze-vissza csapongó fantáziaképek sorozata. Ezekben a képsorokban sokszor a tudatalatti vágyaink tükröződnek vissza, kontroll nélkül erősen kiszínezve. Többször előfordul, hogy álmainkban is visszamegyünk a múltba, vagy előremegyünk a jövőbe. Mivel ez a tevékenység nincs irányítva, ezért ezek a képsorok többnyire meglehetősen zavarosak, csak álomfejtés útján lehet kibogozni értelmüket. Ugyancsak tudatalatti tevékenység a hipnotikus álom, azzal a különbséggel, hogy ez már irányított. Itt a hipnotizőrtől függ, hogy miről álmodunk, vagy mit cselekszünk. Ebben az esetben teljesen elveszítjük az irányítást tudatunk felett, a mélyen belénk ivódott erkölcsi tiltásoktól eltekintve teljesen ki vagyunk szolgáltatva a hipnotizőr akaratának. Egyébként a statisztikai felmérések szerint az emberiség 5%-a jobbfélteke domináns, ők azok, akik kifejezetten hajlamosak a tudatalatti tartománnyal való kommunikálásra, róluk mondják azt, hogy médium típusúak, vagy a földönkívüliek szóhasználatával élve kozmikus aggyal rendelkeznek. Az emberiség 90%-a átlagosnak mondható ezen a téren, 5%-uk pedig nem hipnotizálható. Ők azok, akik kizárólag a bal agyféltekéjüket használják a mindennapi tevékenységük során. Jellemző rájuk a befelé forduló alkat, a zárkózott, sokszor ellenséges magatartás, a túlságosan analitikus gondolkodásmód, és a hit teljes hiánya.
Az 5% médiális típusnak nem lesz különösebb problémája. Ők az Agykontroll elolvasása után viszonylag könnyen elsajátíthatják a benne foglalt ismereteket. A nagy többség, a 90% helyzete viszont lényegesen nehezebb, mert tanár nélkül nem sok esélyük van a tudat régióinak gyors birtokbavételére. A helyzet azonban nem teljesen reménytelen. Aki magánúton próbálja elsajátítani ezeket az ismereteket, annak a könyv szerint is több mint egy havi gyakorlásra van szüksége. A gyakorlatok során ne legyünk türelmetlenek, ne akarjunk egyszerre sokat, tartsuk be az előírt fokozatokat. Ha a Silva-féle visszaszámlálási módszerrel nem sikerül alfa tartományba jutnunk, alkalmazzuk előtte a “Gyógyíthatsz” című könyvben ismertetett relaxációs gyakorlatokat. Egy idő után észre fogjuk venni, hogy kellemes bizsergést érzünk azokban az izmainkban, amelyeknek az ellazítására koncentrálunk, és végül egy meleghullám vonul végig egész testünkön. Ez már egy biztató jel, mivel ez az alfa tartomány megközelítését jelzi. Ha már rutinszerűen megy az ellazulás, koncentráljunk agyfrekvenciánk csökkenésére, és kezdjük el az alfába jutás Silva-féle módszerének gyakorlását. Tanári segítség nélkül természetesen a relaxációval egybekötött számolási módszerrel sem tudunk egyik napról a másikra alfába jutni, de szorgalmas gyakorlással ez az összetett módszer egy idő után meghozza a kívánt eredményt.
Ha valaki még így sem tudná beindítani a folyamatot, feküdjön le, nyújtózkodjon el kényelmesen az ágyban, és réveteg tekintettel nézzen előre, szemgolyóját pedig fordítsa az ég, illetve a mennyezet felé, amíg el nem nehezednek a szempillái. Ekkor hunyja le a szemét, és várjon türelmesen, míg színes foltok, álomszerű víziók nem jelennek meg a szeme előtt. Teljes nyugalomban, ha nem gondolunk a külvilág dolgaira, ez a hallucináció mindig beindul. Könnyen előfordulhat, hogy közben elalszunk, de ez nem baj, ha felébredünk, akkor ott folytassuk, ahol abbahagytuk. A szemünk előtt gyengén villódzó képek megjelenése után kezdjük el a relaxációs gyakorlatot, majd térjünk át a visszaszámlálós módszerre. Megpróbálkozhatunk a Jakobson-módszerrel is. Ennek lényege, hogy fekvő helyzetben, rövid ideig feszítsük meg testünk minden egyes izmát a lábujjaktól a homlokredőkig, majd elernyesztve tartsunk egy kis szünetet. Néhány percnyi gyakorlat után bekövetkezik az ellazulás. A gyakorlatok elkezdése előtt ügyeljünk arra, hogy jól takarózzunk be, nehogy megfázzunk. Az agyfrekvencia csökkenésével ugyanis fokozatosan lelassul a légzés, az emésztés és a vérkeringés, ami testünk lehűlését eredményezi.
A meditatív állapot elérése nincs meghatározott testhelyzethez kötve, bár a szakemberek szerint erre legalkalmasabb a lótusz- vagy a törökülés. Aki ezt a pozitúrát kényelmetlennek találja, ne erőltesse. A számunkra legmegfelelőbb gyakorlási mód megtalálásához hasznos útmutatót találhatunk dr. Ian Gawler: A lélek csendje című könyvében. Ez a mű részletesen ismerteti az agyfrekvencia-csökkentés szabályait, és az egyes meditációs szintek jellemzőit. A sok hasznos tanács egyike: Az agyfrekvencia csökkenését nem lehet akarattal beindítani. A jelenlegi generáció abban a tudatban nőtt fel, hogy minél nagyobb erőfeszítést teszünk valamiért, annál nagyobb sikert érünk el. Nos, ez nem igaz a pszichoorientációs gyakorlatoknál. Az abszolút világgal nem lehet tudatosan, akarattal érintkezésbe lépni. Nem akarni kell a meditációs állapot létrejöttét, hanem hagyni kell a megtörténtét. Lazítsunk, engedjük el magunkat, és tápláljunk pozitív elvárást a siker iránt. A helyes hozzáállás tehát erőlködésmentes, de céltudatos, tele van várakozással. A megfeszült akarat a legnemesebb cél esetén is akadályozó erő. Próbáljunk felülemelkedni a problémáinkon, és kellő könnyedséggel, nagyvonalúsággal keressük a megoldást. Viselkedjünk úgy, mintha egy érdekes filmet néznénk, feledkezzünk bele az eseményekbe, és akkor szinte észrevétlenül lecsökken az agyfrekvenciánk. 
Ha már jelentős haladást értünk el meditatív állapot elérése terén, térjünk át az állapotstabilizáló gyakorlatokra. Ennek legegyszerűbb módja, hogy lakásunk kényelmes, zárt tere helyett próbáljunk meg zajos, forgalmas helyen meditálni. Eleinte rendkívül zavaróan hat ránk a zaj, de ne reagáljunk rá. Engedjük be a tudatunkba, majd engedjük ki onnan. Ne harcoljunk ellene, ne próbáljuk kirekeszteni. Hagyjuk, hogy ott legyen. Mellesleg ugyanezt kell tenni a zavaró gondolatokkal is. Engedjük őket tovalebegni, mint a bárányfelhőket az égen. Ne reagáljunk rá, mert akkor kizökkenünk a meditatív állapotból, illetve le sem jutunk oda. Ez a gyakorlat azért hasznos, mert ha megszokjuk a lármát, nem veszünk róla tudomást, akkor bárhol, bármilyen körülmények között lecsökkenthetjük az agyfrekvenciánkat, nem fog zavarni bennünket a háttérzaj. Az “elengedés” rendkívül hatékony módszer a külső és belső zavaró tényezők kiküszöbölésére. Ha nem reagálunk rájuk, elveszítik fontosságukat, egyszerűen eltűnnek. Egy idő után ez a folyamat automatikusan, tudatos erőfeszítés nélkül fog végbemenni. Ennek a képességünknek a mindennapi tevékenységünk során is hasznát vesszük, mert egészségünket, lelki egyensúlyunkat úgy tudjuk leghatékonyabban megőrizni, ha a lehető leglazább állapotban vagyunk. Egyébként környezetünk egyre intenzívebb zajszennyezése ellen is így védekezhetünk a legeredményesebben. A fülünket nem tudjuk becsukni, mint a szemünket, de ha nem reagálunk a zajokra, az inger nem fog tudatosulni az agyunkban. A meditatív állapoton kívül a zajok kirekesztésének igen eredményes módja még a munkánkban, egyéb tevékenységünkben való elmerülés. Minél nagyobb koncentrációt igényel az elfoglaltságunk, agyunk annál kevésbé képes törődni a kívülről jövő ingerekkel.

Előkészítő gyakorlatok
A pszichoorientációs gyógyító technika szokatlansága miatt nem minden esetben tanácsos a tanulást mindjárt a fő gyakorlattal kezdeni. Sokkal előnyösebb, ha előbb megbarátkozunk ezzel a gyógyítási móddal. Erre kitűnő lehetőséget kínálnak a szuggesztiós és önbizalom-erősítő gyakorlatok. Ezen a téren érhetünk el legkönnyebben látványos eredményeket, és az így szerzett sikerélmény nagy hajtóerőt biztosít a továbbiak során. Az alfa tartomány bétában való programozását az teszi lehetővé, hogy agyunk két másodpercenként néhány ezred másodpercre lemerül alfába, tudatalattink tehát mintavételezés útján tartja a kapcsolatot tudati világunkkal. A letapogatási idő viszonylagos rövidsége miatt ez a kapcsolat lazának tűnik, de a sűrű ismétlődés következtében mégis alkalmas arra, hogy tudatunk jelentős mértékben befolyásolja a tudatalatti tartományt. Tulajdonképpen ez a mechanizmus alakítja ki a szuggesztiót, ennek tudható be, hogy negatív vagy pozitív gondolataink, érzéseink előbb-utóbb eljutnak a tudatalatti tartományba is, és ott programként rögzülnek.
Bal agyféltekénk a hatás szintjén működik, és tetteinket irányítja. Jobb agyféltekénk viszont az ok szintjén tevékenykedik, és tetteink indítékáért felelős. Ha tehát egy rossz behatás következtében beleragadunk egy negatív programba, akkor hiába próbálunk tudati szinten, vagyis tetteink megváltoztatásával kiszakadni ebből a rögzült állapotból, nem fog sikerülni. Silvát idézve, egy idő után visszatérünk korábbi viselkedésünkhöz, mert tudatunk negatív irányítása nem szűnik meg, emlékképeink negatív módon hatnak. A negatív módon programozott agy további káros következménye még, hogy szinte magához vonzza a romboló erőket, boldogtalanságot, sikertelenséget és betegséget szül. Amíg ezt a mélyen belénk vésődött káros beidegződést, vagyis a negatív programot nem változtatjuk meg, addig semmi reményünk arra, hogy megváltozzon az életünk. A negatív programot csak pozitív programozással lehet megváltoztatni. Agyunk átprogramozása alfa szinten viszonylag egyszerű és gyors. Azonban a mintavételezéses kapcsolattartás következtében az átprogramozás béta szinten, önszuggesztió formájában is végrehajtható. Ez a módszer lassabb ugyan, de előnye, hogy a kezdők is jelentős eredményeket érhetnek el vele, és azok is haszonnal alkalmazhatják, akik nem tudnak, vagy valamilyen megfontolásból nem akarnak alfa szinten tevékenykedni.
Parapszichológiai kísérletek kimutatták, hogy a 12 és 17 év közötti gyerekek képesek a legkönnyebben kapcsolatot teremteni tudatuk alsóbb tartományaival. Ezért ezt a technikát elsősorban gyermekeinknél alkalmazhatjuk igen jó hatásfokkal. Szükség esetén Emil Coué híressé vált mondását, hogy: “Napról napra minden szempontból egyre jobban és jobban érzem magam” kiegészíthetjük más mondatokkal is. Pl. ha nem megfelelőek az érdemjegyek, akkor nagyon hasznos lehet az alábbi mondat begyakorlása: “Napról napra jobban megy a tanulás” vagy “Napról napra jobban értem a matematikát”. Emellett persze nem árt, ha a gyerek valamit tanul is, mivel az agy csak olyan dolgot hisz el, csak olyan dolgot lehet beleprogramozni, amelynek valóságalapja van. Ezek az önszuggesztiós mondatok a kisebbrendűségi érzés vagy egyéb negatív rögzülések megváltoztatását segítik elő. Gyakori probléma gyermekeinknél a mindentől való félelem. Ebben az esetben gyakoroltassuk velük az alábbi mondatot: “Napról napra bátrabb vagyok.”
Más jellegű problémák esetén természetesen más mondatokat kell kitalálnunk. Arra azonban ügyeljünk, hogy ezek a mondatok ne kezdődjenek tagadással, vagyis a “nem” szócskával. Ennek szükségessége könnyen belátható. Ha pl. egy beteg azt szuggerálja magának, hogy nem vagyok asztmás, mi jelenik meg a képzeletében? Egy asztmás roham képe. Hiába mondta elé a “nem” szócskát, a tudatalatti nagyobb jelentőséget tulajdonít a képnek, mint a hangnak, így azt fogadja el. Ezért mondjuk helyette azt, hogy: könnyen, szabályos ritmus szerint lélegzem. Hasonló okok miatt kerüljük a negatív tartalmú kifejezések használatát is. Tehát ne azt mondjuk, hogy: a depresszióm elmúlt, hanem azt, hogy: vidám és jókedvű vagyok, kitűnő a hangulatom. Ezeknek a hangosan kimondott önbizalom-erősítő, tudatformáló mondatoknak a megfogalmazásánál nagyon fontos még, hogy ne azt tartalmazza, hogy mit szeretnénk, hanem egy határozott kijelentés legyen az értelme. Úgy állítsuk be a dolgot, mintha a kívánt eredmény már be is következett volna, mert programozni csak kijelentéssel lehet, kéréssel, kívánsággal nem.
Az önszuggesztió során felejtsük el a “remélhetőleg” fogalmát is. Aki azt programozza be magának, hogy: remélhetőleg holnap nem lesz migrénem! – biztosan rá fog törni a fejfájás, az előbb említettek alapján, három okból is. Ebben az esetben is fogalmazzunk precízen, és határozottan: Holnap harmonikus lesz az agyműködésem! Azért mert holnap vizsgáznom kell, és a siker előfeltétele a nyugalom, a testi-lelki kiegyensúlyozottság. Meg kell tanulnunk kétségek nélkül gondolkodni, és határozottan fogalmazni.
Ennek a gyakorlatnak az eredményessége érdekében kapcsoljuk ki a folyamatból az akaratot is. A lámpalázzal küszködők közül sokan tapasztalták már, hogy amikor elhatározták, hogy most nyugodtak lesznek, éppen ellenkező hatást gyakoroltak önmagukra. Mindenki előtt ismert szituáció: az izgulós beosztottat hívatja a főnöke. Elhatározza, hogy folyékonyan fog beszélni, de legnagyobb bánatára még akadozottabban fejezi ki magát, mint általában. Egy értelmes mondatot sem tud kinyögni, minél jobban erőlteti a nyugalmat, annál jobban dadog. Kabarétréfákból is ismert kép: a nagymama rosszul hall. A családtagok szinte kiabálva szólnak hozzá, de mégsem érti. Később a szülők egymás között beszélgetnek, halkan. Hirtelen közbeszól a nagymama. Kritikus megjegyzését ily módon kommentálja a lánya: “Érdekes, amit meg akarsz hallani, azt meghallod, amit azonban nem, azt nem érted.” A gyanúsítás azonban alaptalan, mert ez esetben nem jellemgyengeségről van szó. A nagyothalló az akaratával próbálja magát arra kényszeríteni, hogy jobban halljon. Az eredmény: rosszabbul hall, így a hozzátartozói kénytelenek még hangosabban szólni hozzá. A családtagok egymás közötti beszélgetésekor viszont már nem érvényesül ez a kényszer, sőt többnyire nem is érdekli, hogy miről folyik a diskurzus. Ennek ellenére hallja, mert az akarat már nem bénítja ezt az érzékszervét.
Amennyiben valamit nagyon szeretnénk elérni, ne akarattal próbáljuk megvalósítani. Higgyünk benne, hogy ez a képességünk megvan. A későbbiekben ismertetendő módon képzeljük el, hogy gördülékenyen beszélünk, vagy jól hallunk. A hit ugyanis jóval erősebb, mint az akarat. Jellemző a hit erejére, hogy kárt is tudunk okozni vele. Biztosan megesett már velünk is, hogy amikor kerékpározni tanultunk, hirtelen feltűnt előttünk egy kő. Megpróbáltuk kikerülni, de nem ment. Felborultunk, és jól összezúztuk magunkat. Hiába akartuk a kormányt elfordítani, nem tudtuk. A kő szinte mágnesként magához vonzott minket. Az ok: azt hittük, hogy a baleset elkerülhetetlen. Megpróbáltunk ugyan tenni ellene, de a hit erősebb, mint az akarat, így bekövetkezett, amiben hittünk. Ez esetben a félelem még táplálta is a kárt okozó hitet bennünk. A félelem a rosszban való hitet jelenti, és a hit minden irányban teremtő erő. Mellesleg hasonló módon hat az akarat is, ha erőltetjük. Ha nagyon akarunk valamit, ezt azért tesszük, mert nem hiszünk valamilyen képességünkben. Az akarat tovább erősíti a negatív hitet, és az eredmény teljes kudarc lesz. A hit viszont nyugodttá teszi az embert. Nincs félelem, nincs akarat. Helyette bizonyosság van. Tudom, képes vagyok rá, és miután a hitem szilárd, így nincs miért izgulni. Ezzel a hozzáállással természetes, hogy sikerrel fogunk járni, hiszen a józan ész keretein belül mindent képesek vagyunk megtenni, amiben nagyon hiszünk.
Agyunknak ez a tulajdonsága annyira erős, hogy a javunkra is fordítható. Ha pl. valaki beszédhibás, átmenetileg megszüntetheti ezt a problémát, ha arra kényszeríti magát, hogy dadogjon. Az akarat megnyilvánulását az agy ebben az esetben is negatív hitként kezeli, és nem engedi, hogy érvényesüljön a szándékunk. Az eredmény paradox módon az lesz, hogy nem fogunk dadogni, bármennyire erőltetjük. Általános értelemben ennek a sajátos terápiának a lényege, hogy azt kell akarnunk, amitől a legjobban félünk. Kitartó és következetes alkalmazása esetén ez a módszer meg is szüntetheti a fóbiánkat, mert egy idő után annak tudatában, hogy nincs mitől tartanunk, megszűnik a félelmünk, és nem jelentkezik tovább a problémánk.
Félelmeinkkel a gonosz erőket is magunkhoz vonzzuk. Erre utal, hogy egy nő hosszú időn át lángoló szemű rémséges alakokkal álmodott. Aztán egyik éjjel minden bátorságát összeszedve megkérdezte őket, hogy mit keresnek itt, mit akarnak tőle. Erre a szörnyek csodálkozva néztek rá, és azt válaszolták: “Hogyhogy? Hiszen te rendeltél ide bennünket. A te félelmednek van szüksége ránk.” A fiatalasszony nagyon elcsodálkozott, és miután közölte, hogy nem ragaszkodik a jelenlétükhöz, egy pillanat alatt eltűntek. A félelmeink tehát csak addig vannak jelen az életünkben, amíg ragaszkodunk hozzájuk. Ha nem tartunk rájuk igényt, könnyen kiadhatjuk az útjukat. Félelmeink tárgya nem valós lény, ezért nem jelent veszélyt számunkra. Ezt erősíti meg az is, hogy a hölgy megkérdezte a fenyegető alak nevét, mire azt a választ kapta, hogy: “Honnan tudjam, te álmodsz engem!” A félelmeink tehát belőlünk származnak, mi tartjuk fenn őket, és mi határozzuk meg, hogy mi legyen velük.

A hatékony alkalmazás érdekében nem szabad elhallgatni, hogy a pozitív gondolkodás nem mindig váltja ki a remélt hatást. Coué módszerének közel egy évszázados alkalmazása fényt derített arra is, hogy a jól bevált mondatok ismételgetése egyeseknél negatív reakciót vált ki. Egy asszonyban az “Egyre jobban és jobban vagyok” mondat gyakori hajtogatása nem megkönnyebbülést, hanem fokozódó feszültséget keltett. Kiderült, hogy az “egyre jobban” szlogen őt a hajdani tornatanárára emlékeztette, aki ezzel a biztatással ösztökélte diákjait teljesítményük fokozására. Az erőltetett tempó fiatal korában megutáltatta vele a tornatanárát és a tornaórákat is. Nála az “egyre jobban” szavak negatív érzelmeket váltottak ki, így nem csoda, hogy ismételgetésük a betegség irányába kormányozta az életét. A szeretet szó mindenkiben pozitív képzeteket kelt, de akadt, akiben izomfeszültséget váltott ki, és egész lénye ellenállt a szeretet elfogadásának. Kiderült, hogy gyerekkorában gyakran megbüntették. A következetes nevelés közben szülei folyton ezt hajtogatták: “Azért büntetünk fiam, mert szeretünk!”. Az időközben felnőtt férfi már nem is emlékezett az egészre, csak csodálkozott, hogy nála miért nem segít a: “Szeretettel nézek a világra” mondat ismételgetése. 
Ha a gyakran ismételt kulcsszavak, mentális képek nem váltanak ki bennünk pozitív képzetet, vagy hatástalanok maradnak, vagy ellenkező hatást eredményeznek. Sajnos csak hónapok, sőt egyes esetekben évek múlva derül ki, hogy a programozás kudarchoz vezetett. A gyötrő emlékeket ugyanis tudat alá nyomja az elfojtás. Az agy elrejti a korábbi fájó emlékeket, hogy ne zavarja a jelenlegi életünket. Ettől azonban nem szűnnek meg, tudat alatt ott munkálnak bennünk, és az önszuggesztió során előjönnek. A pszichológusok “koporsószegeknek” nevezik ezeket az emlékeket, mert sok ember fejében időzített bombaként működnek. Ha tehát az öröm, a boldogság, a gazdagság mögött csúf emlékek bújnak meg, akkor az emlegetésük lelki sebeket tép fel, és a várakozással ellentétben nem tesz bennünket boldoggá. Nem válik gazdaggá az sem, akinek a gazdagság szóról a “mocskos pénz” vagy a “csalás, lopás, élősködés” jut az eszébe. Sőt azok sem érnek el anyagi gyarapodást, akiket valójában hidegen hagy a pénz, nem villanyozza fel őket a gazdagság gondolata. Mindebből arra a következtetésre juthatunk, hogy nem csak az Agykontrolban, hanem már az önszuggesztió során is döntő a képzettársítás. Nem az a fontos, hogy mit mondunk, hanem hogy a kimondott, gyakran ismételt szavak milyen képzetet keltenek bennünk. Aki minden áron meg akar gazdagodni, de a “pénz”, a “gazdagság”, a “vagyon” szavak negatív tartalommal társultak az elméjében, alkalmazza a “gyarapodás”, vagy a “bőség” szavakat. Ekkor az is előfordulhat, hogy nem anyagilag gyarapodik, hanem egészségügyileg, vagy szellemileg, amivel többre megy, mint a sok pénzzel.
Simonfalvy Tamás pszichotréner arra is felhívta a figyelmünket, hogy az agy könnyebben azonosul a jelen idővel, mint a múlttal. Ezért mondanivalónkat mindig jelen időben fogalmazzuk. A múlt időben elhangzott kijelentéseket az agy lezártnak tekinti, és azt gondolja, hogy a jelenre már nem sok hatást gyakorol. A jövő időben fogalmazott kijelentések pedig nem mások, mint vágyak. A majd megvalósuló “szeretném ha” típusú programozás az Agykontrollban is hatástalan. A tudatalatti csak olyan dolgot hisz el, amit a tudat határozottan állít. A múltbeli megállapítások, a jövőre vetíttet vágyak nem elég meggyőzőek. Nagyon fontos a kulcsszavak, programozó mondatok ismétlési tempója is. A motyogás, pusmogás, hadarás hatástalan marad. Csak a tisztán, érthetően, lassan és hangsúlyozottan ismételt szavak, mondatok épülnek be a tudatalattiba. A gondolatban végzett programozásra is ugyanez érvényes. Mondandónkat nem szükséges szóban kifejezésre juttatni, gondolattokkal is célt érünk. A gondolatban ismételt mondatoknak azonban ugyanolyan érthetőnek, tagoltnak és határozottnak kell lennie, mintha szóban hangzana el. Fogalmazás közben ne alkossunk litániát. Néhány kellemes érzetet keltő kulcsszó jóval hatásosabb, mint a szép, kerek mondatokba foglalt ömlengés. Ne töltsük az időnket szavalással, szónoklatokkal. Mire a végére érünk, a logikus gondolkodásra képtelen tudatalatti már elfelejti az elejét. Ha több célt is el akarunk érni, válasszuk szét őket. Alkossunk mindegyikre egy-egy programozó mondatot, és felváltva, különböző időszakokban mondogassuk őket. Háromnál több programot azonban ne alkalmazzunk egy időben, mert ez szétforgácsolja az agyat. Gondoljunk arra, hogy mi sem tudunk egyszerre több dologgal foglalkozni kellő hatékonysággal. 
Végül arra is időt kell hagyni az agynak, hogy a programozó mondatok tartalmát feldolgozza. Az agy ugyanis nem magnószalag, az elhangzott mondatok nem rögzülnek rajta azonnal. Agyunk gondolkodik, szelektál, értelmez; és csak az tapad meg benne, amit hasznosnak tart. A többi információt kiselejtezi. Hiába programozunk jól, ha utána nem hagyjuk az agyunkat dolgozni, a hallottakat helyükre rakni. Ezért önszuggesztió után teremtsünk csendet magunkban. Legalább fél óráig tartózkodjunk a figyelemelterelő tevékenységtől, a lármás szórakozástól. Csak a jó hírek, a kellemes meglepetések gyógyítnak viharos sebességgel. Az általunk fogalmazott állítások lassan hatnak. Sok idő kell ahhoz, hogy a jobb agyfélteke elhiggye, amit szuggerálunk neki. Ezért nagyon fontos még a türelem, a kulcsszó, kijelentés gyakori hajtogatása, ismétlése. Ezen a téren a jó értelembe vett megszállottság kifejezetten előny.

A másik igen előnyös előkészítő gyakorlat a meditáció. Az irányított, vagyis a dinamikus meditáció érzése leginkább a passzív meditációs tevékenységgel hasonlítható össze. A passzív meditáció során egy olyan megváltozott tudatállapotba jutunk, amely az intenzív imádság során is kialakul. Az imádságnak az a lényege, hogy ha mély átérzéssel, hittel kérjük azt, amire szükségünk van, akkor olyan pozitív erők gyűlnek körénk, amelyek segítenek bennünket terveink megvalósításában. Minél jobban hiszünk kérésünk teljesítésében, annál több segítő erő koncentrálódik körénk, annál nagyobb a megvalósulás valószínűsége. A hit, vagyis az imádság Isten által való meghallgatásának vágya, és a siker elvárása olyan pozitív programként hat az agyunkra, amely szinte a szárnyára vesz bennünket. A passzív meditációnak, vagyis a befelé fordulásnak és a mély hitnek tehát majdnem olyan erős megvalósító ereje van, mint a célorientált dinamikus meditációnak.
Az imádság egyébként a túlvilági erőkkel való kapcsolatteremtésnek a legősibb módja. A különböző vallásokban az imádság kivitelezési formája is a minél sikeresebb kapcsolatfelvételt segíti elő. Annak idején a hozzánk látogató istenek sem véletlenül tanítottak meg bennünket arra, hogy milyen módon imádkozzunk, hogyan juttathatjuk el kéréseinket hozzájuk a leghatékonyabban. A mohamedán vallásban Allah szigorúan megparancsolta híveinek, hogy imádságaikat mindig kelet felé fordulva kell végrehajtani. A keresztény egyházakban ez a követelmény külön felhívás nélkül valósult meg, mivel az imaházakhoz kötött gyülekezetek templomaikat kelet-nyugati irányba tájolva építették. Ennek következtében az oltárra tekintő hívek automatikusan kelet felé néztek.
Tudományos szempontból vizsgálva ennek az iránynak a kijelölése egyáltalán nem tekinthető véletlennek. Tudjuk, hogy a Föld mágneses erővonalai észak-déli irányban haladnak, ami azt jelenti, hogy észak vagy dél felé fordulva az erővonalak merőlegesen metszik az auránkat. Ezek az erővonalak gyengék ugyan, de elég erősek ahhoz, hogy ebben a testhelyzetben már számottevő zavart keltsenek meridiánjaink energiaegyensúlyában. Annak is megvan az oka, hogy nem nyugat, hanem kelet felé kell fordulni. Az indiai jógik szerint a jobb tüdőnk a Yang, míg a bal tüdőnk a Yin energia uralma alatt áll, így a jógalégzés során a felesleges Yang energia a jobb, míg a Yin energia a bal orrlyukon keresztül távozik a testünkből. Miután a Föld északi pólusa Yin, a déli pólusa pedig Yang energiával telített, így ebben a pozícióban testünknek közvetlenül azt a felét éri a két különböző jellegű energiakisugárzás, amelynek uralma alatt áll. Ennek elsősorban fizikai állapotunk szempontjából van nagy jelentősége. Agykontroll tanulmányaink alapján tudjuk, hogy az agyfrekvencia csökkentése, vagyis az abszolút világgal létesített kommunikáció csak tökéletes testi ellazulás és szellemi összpontosítás esetén lehetséges. Az imádságnak ez a formája éppen azt a célt szolgálja, hogy minél alacsonyabb szintre szorítsa le az egészségünket befolyásoló zavaró hatásokat, amelyek gátolják a testi ellazulást, és a belső nyugalom kialakulását. Egészségünk és közérzetünk ily módon való átmeneti javulása tehát jelentősen megkönnyíti a meditatív állapot elérését, még akkor is, ha ez nem tudatosul bennünk.
Nagy valószínűséggel ugyanezt a célt szolgálja a római-katolikus vallásban is az imádkozás rituális módja. Ebben az esetben a két tenyér összeillesztésekor az azonos jellegű ujjak egymáshoz érintésével lezárjuk az energiaköreinket, így az energia nem tud kisugárzódni a szervezetünkből. A bioenergia eltávozásának megakadályozása fokozza a testi ellazulás lehetőségét, amely egy idő után szellemi ellazuláshoz, a meditatív állapot kialakulásához vezet. Tovább növeli az ellazulás lehetőségét a katolikus templomok kör alakú kupolája is, mert a tudományos mérések szerint ez a mértani alakzat a gúlában fellépő “piramis effektus”-hoz hasonló hatást gyakorol az épületben tartózkodókra. Ez a hatás igen sokrétű, de a templomépítők főleg azt használják ki, hogy a kupolás és hajós oszlopcsarnokok a piramisokkal megegyező módon kioltják az alattuk levő Hartmann-ingersávokat, ami a bent levő emberekben a végtelen nyugalom érzetét kelti. Az aranymetszés szabályai szerint kialakított belső tér, a boltívek összefutó bordái, valamint a kupolát tartó oszlopok ideális száma és egymástól való távolsága is növeli ezt a hatást.
Bizonyára nem tekinthető véletlennek az sem, hogy a legtöbb keresztény templomban az oltárt jóval a normál szemmagasság felett helyezik el. Imádkozás előtt az oltárra vetett tekintet ugyanis önkéntelenül is abba a szöghelyzetbe állítja a szemet, amely elengedhetetlen feltétele az agyfrekvencia csökkenésének. Ez a hatás egyébként még kisebb templomokban is kialakul, mivel a kötelező letérdelés során olyan testhelyzetbe kerül az imádkozó, hogy az oltárra tekintés óhatatlanul előidézi a szemgolyó felfelé fordulását. A szemhéjak lezárásának is fontos szerepe van az imádkozásban, mert kirekeszti mindazokat a külső zavaró hatásokat, amelyek gátolják a meditatív állapot létrejöttét.
Sokan vannak azonban, akik imádkozás közben nem az oltárra vetik a tekintetüket, hanem lehajtják a fejüket, és így érik el a meditatív állapotot. Ez azt a feltételezést látszik igazolni, hogy az agyfrekvencia csökkenése nem függ a fejtartástól. Lehajtott fejjel is el lehet érni a meditatív állapotot, ha kissé felfelé fordítjuk a szemgolyónkat. Saját bevallása szerint José Silva, az Agykontroll megalkotója is ezt a módszert alkalmazza. Vizualizálásai során lehajtja fejét mintha imádkozna, így mindig jobb eredményt ér el, mint a klasszikus módszerrel.
Visszatérve a templomi szertartások hatékonyabbá tételéhez, ma már azt is értjük, miért égetnek gyertyát az oltár, és a csodavárásra szolgáló kegytárgyak előtt. Tudományos vizsgálatok egyértelműen igazolják, hogy a lobogó gyertya lángjának hipnotikus hatása van. Az ájtatosságot, az Istennek szentelt figyelmet jelentős mértékben növeli a harangzúgás is. Ezen túlmenően a harangszó több száz méter sugarú körben semlegesíti a Hartmann-hálót. A “tisztánlátók” megfigyelései szerint a föld felszínén elfektetett energiaháló csak a harangozás után pár perccel nyeri vissza eredeti alakját. Mellesleg a keleti vallásokban a mantrázás is hasonló hatást gyakorol a Hartmann-hálóra, mint a harangszó. A legújabb vizsgálatok alapján ugyanezt eredményezi az orgonamuzsika, és a csoporténeklés. A zsidó vallásban sem véletlenül jelent meg a Dávid-csillag, mert tudományos mérések szerint a drótból hajlított hatágú csillag szintén deformálja, eltéríti a földsugárzásokat.
Az újkori kutatások fényt derítettek arra is, hogy a templomok helyét ősidők óta úgy választották meg, hogy a főoltár kettő vagy három vízér kereszteződésére essen. Ez a körültekintő eljárás arra a ma már feledésbe merült tapasztalatra vezethető vissza, hogy a vízerekből kisugárzó energia jelentősen javítja a helyiség akusztikáját. Ennek következtében az oltár előtt prédikáló pap hangját az utolsó padsorban is tisztán lehetett érteni, még akkor is, ha suttogva beszélt. Mivel ilyen kitüntetett hely az egyes településeken belül másutt nemigen adódott, bizonyára nem véletlen, hogy a legtöbb templom alatt régi templomok romjai nyugszanak. Hiába terjeszkedett a falu vagy város ellenkező irányba, a templomot nem telepítették át, hanem maradt ott, ahová a természet törvényeit nálunk sokkal jobban ismerő őseink helyezték. Az ősi templomokban az erőtér fokozására drágaköveket is raktak az oltárkőbe. A több ezer éves indiai templomokban látható kristályok elsődleges szerepe nem a díszítés volt, hanem a hely pozitív energiákkal való megtöltése.
Miután őseink radiesztéziai ismeretei a múlt ködébe vesztek, napjainkban már csak használhatatlan imahelyek épülnek. A modern kor templomai nem mások, mint rideg csarnokok, amelyek elvesztették a kapcsolatot a kozmikus és a földi erőkkel. Emiatt az emberek öntudatlanul is kerülik őket. Ráadásul rossz az akusztikájuk, és alkalmatlanok a meditálásra, nem segítik elő a szellem nyugalmát. Nem véletlen, hogy folyton zárva vannak.
Egyes esetekben az ősi templomok alatti erőtér annyira intenzív, hogy gyógyító hatást is kiválthat. Az észak-kambodzsai Angkorban van egy hatalmas, rengeteg domborművel ékesített templom, amelyet még II. Szurjavarman uralkodása idején építettek. Ez a háromszintes szentély arról nevezetes, hogy az alatta levő földből “gyógyító energia” sugárzik ki. A sugárzás néha olyan erős, hogy furcsa jelenségek (pl. rejtélyes fényeffektusok) kísérik. Egy 26 éves khmer asszony csontrákban szenvedett. Miután az orvosok lemondtak róla, rokonai hordágyon elvitték ebbe a templomba. A beteg három nap és három éjen át a kövezeten feküdt, majd felállt a hordágyról, és járkálni kezdett. Az intenzív szubatomi sugárzás hatására teljesen kigyógyult a betegségéből. Sajnos csak a jobbra forduló víz vált ki gyógyító hatást a szervezetben. A balra forduló vízerek, valamint a Hartmann- és Curry-háló szinte mindig betegséget okoz. Ennek helye attól függ, hogy testünknek mely részét éri káros sugárzás, a kór jellegét pedig nagy valószínűséggel a mágneses hullámok frekvenciája szabja meg. Régen a beavatottak képesek voltak átpolarizálni a kártékony vízereket. Ehhez bizonyos köveket használtak, amelyeket a vízfolyásokba helyeztek. Ez a tudás napjainkra teljesen feledésbe merült, így ennek a szakterületnek a feltárását is jóformán elölről kell kezdenünk. 
A Föld mágneses erővonalainak egészségre gyakorolt előnyös, illetve előnytelen hatását a modern tudomány még tagadja, de mind többen vannak, akik hisznek benne, és komolyan kutatják. Az eddig összegyűlt tapasztalatok alapján javasolják a természetgyógyász-szakkönyvek, hogy ágyunkat lehetőleg észak-déli irányban helyezzük el, mivel fekvő helyzetben így metszi testünket a legkevesebb erővonal. A kínai akupunktúra szerint a Yang energia a fejtetőn, a Yin energia pedig a gyökércsakrán át áramlik a testünkbe. Ezért úgy célszerű az ágyon elhelyezkedni, hogy fejünk déli irányba essen, mert az éjszakai alvás során a Föld déli pólusából kisugárzódó Yang energia, és az északi pólusból kiáramló Yin energia így áramlik legnagyobb hatásfokkal a testünkbe. Sajnos jelenleg ez még nem minden esetben kivitelezhető, mivel helykihasználási és esztétikai szempontból a bútorokat kénytelenek vagyunk a fal mellé állítani. Ezért is lenne célszerű a jövőben új települések létrehozása esetén az utcákat úgy kijelölni, hogy a házak kelet-nyugati irányba álljanak. Ennek egyik előnye az lenne, hogy a lakások ablakai dél felé néznének, így a lehető legtöbb éltető napfény érne bennünket, másrészt az ágyak észak-déli tájolása sem jelentene megoldhatatlan gondot.
Mellékesen megjegyezve a Föld mágneses erővonalai nem csupán az emberre, hanem a növényvilágra is hatnak. Emiatt ajánlják az energiakisugárzások tanulmányozásával foglalkozó szakemberek a kiskerttulajdonosoknak is az észak-déli tájolási módot az ágyások kialakítása során. A növényeket azonban a napsugarak maximális kihasználása érdekében itt is kelet-nyugati irányba kell sorba ültetni. Így minden egyes növény maximális napfényt kap, nem árnyékolják le egymást, ami ugyancsak előfeltétele a növekedés gyorsításának, valamint a beltartalmi érték és a terméshozam növelésének.

Alkalmazási aggályok
Sokan vannak, akiknél a technikai nehézségeken kívül egyéb akadályok is hátráltatják ennek a gyógyító eljárásnak az elfogadását. A legfőbb ok a minden újtól való idegenkedés, márpedig ez a módszer újdonságát illetően forradalminak minősül. A hagyományos orvoslást mindenki ismeri, az akupunktúráról már sokan hallottak, de a legtöbben elképzelni sem tudják, hogy valaki csupán a gondolataival, az akaraterejével gyógyítson. Vannak olyanok is, akiket vallási megfontolások tartanak vissza ettől a gyógymódtól, azt mondván, hogy Istennek vagy Jézusnak van csak joga ily módon gyógyítani, hogy jön ahhoz egy földi halandó, hogy beleavatkozzon a világ Isten által elrendelt menetébe. Elhangzanak olyan aggodalmak is, hogy ez a módszer a tanulástól, az élet leckéjének elsajátításától fosztja meg az embert. A tapasztalat azonban az, hogy akit Isten így akar tanítani, azt meg is tanítja, nem engedi idő előtt sem meggyógyulni, sem meggyógyítani. Olyan szélsőséges véleményeket is lehet hallani, hogy elménknek ez a felhasználási módja az ördögtől származik. Ha ez az erő valóban az ördögtől származna, akkor ártani is lehetne vele. Márpedig a tudat alsó tartományaiban ezzel a módszerrel még soha senkinek sem sikerült ártani. Alfa, théta vagy delta szinten a Magasabb Intelligencia közreműködésével kárt okozni egyszerűen lehetetlen.
A civilizált világ feladata nem a rombolás, hanem a teremtés. A technikai fejlődés jelenlegi szintjén olyan veszélyes önpusztító eszközök kerültek egyes társadalmak birtokába, amelyek felett az egyén hagyományos módon már nem képes ellenőrzést gyakorolni. A rohamosan növekvő bűnözés megállítására, a bűnesetek felderítésére sem alkalmasak már a meglevő eszközeink, fennmaradásunk érdekében szükség van új védekező módszerek megismerésére. Az emberiség fejlődése olyan stádiumba érkezett, amikor a továbbhaladás érdekében is feltétlenül szükséges ezeknek az ismereteknek az elsajátítása. Ha Isten nem akarná, hogy beleavatkozzunk a dolgába, akkor nem adta volna ezt a túlélést és továbbfejlődést elősegítő módszert a kezünkbe. Egyre bonyolultabbá váló világunkban elengedhetetlenül szükséges, hogy közelebb kerüljünk Istenhez, mert erről a lépcsőfokról már csak az ő útbaigazítása alapján tudunk eredményesen továbbhaladni.
Vallási alapon magyarázva a Paradicsomból való kiűzetésünk óta eltelt évezredek alatt az emberiség megszenvedett bűneiért, és Isten elérkezettnek látta az időt, hogy visszaadja az embernek azon képességeit, amelyeket korábban elveszített. Ezeknek az ismereteknek a birtokában az emberiség képes lesz arra, hogy ismét megteremtse magának a földi Paradicsomot, ahol csak a Jó uralkodik, a primitív szinten megnyilvánuló Rossz pedig egyszer s mindenkorra kiűzetik ebből a világból. A jövőnket illetően nagy a tét, az idő sürget bennünket. Nem fecsérelhetjük tovább erőinket állandó viszálykodásra, egymás értelmetlen pusztítására. Fel kell készülnünk arra, hogy más Földön kívüli civilizációkkal összefogva hozzájáruljunk mi is az univerzum távoli világának felfedezéséhez, és kivegyük részünket a fejletlenebb civilizációk irányításában. Ehhez pedig az szükséges, hogy a Földön tökéletes béke uralkodjon, hogy minden erőnket az eljövendő, magasabb rendű céljaink szolgálatába állíthassuk.

Hatásmechanizmus
Az Agykontroll tudományos elfogadásának és hivatalos terjesztésének legnagyobb gátja az, hogy nem ismerjük a hatásmechanizmusát. Ezzel kapcsolatban a módszer kidolgozói is csak találgatásokkal szolgálnak. A legkézenfekvőbbnek tűnő működési mód azon a feltételezésen alapul, hogy az egész univerzum egy intelligenciaközpont felügyelete alatt áll, ahol minden létező tárgynak és élőlénynek megvan a tökéletes mása, az a kép, amilyen lehetne, ha a valós környezetében semmilyen romboló erő nem hatna rá. Így agyunk tudatalatti tartományában tulajdonképpen semmi mást nem kell tennünk, mint a jobb agyféltekénk révén összeköttetésbe lépni a Magasabb Intelligenciával. A saját vagy a gyógyítandó személy adatait megadva lehívjuk ennek a végtelen kapacitású agynak a memóriájából a kívánt képet, és gondolatok útján közöljük a számítógéppel, hogy milyen változtatást kérünk. Ezt követően a Mindenható engedélye alapján az egyetemes számítógép összehasonlítja a valós helyzetet a tárolt képpel, és energiamoduláció útján a szükséges korrekciókat elvégzi.
Ily módon olyan fantasztikus változások, olyan csodaszerű gyógyulások is megtörténhetnek, amelyekre csak a Bibliában találunk példát. Ezen az úton nem csak a jelenleg gyógyíthatatlannak tartott betegségek bármelyike szüntethető meg, de olyan hiányosságok is, amelyek földi viszonylatban a béta világ eszközeivel elméletileg is kivitelezhetetlenek. Ilyen változások lehetnek pl. az ortopédiai korrekciók, végtagok kívánatos lerövidítése vagy meghosszabbítása. Ennek kapcsán felmerül bennünk a kérdés, hogy hová lettek a felesleges szövetdarabok, vagy miből keletkeztek a hiányzó testrészek. Erre sajnos a tudomány nem tud választ adni. A legvalószínűbb magyarázat az, hogy a hiányzó molekulák energiából keletkeztek, a leválasztott részek atomjai pedig energiává alakulnak át. Itt tehát egy sajátos pszichikai úton végbemenő materializáció és dematerializáció jön létre, amely nem más, mint energiából való anyagteremtés, illetve az anyag energiává való lebontása egy magasabb értelem által irányított módon.
Ez esetben már nem érvényesül az energiamegmaradás elve, mely szerint: “Energia semmilyen folyamatnál nem keletkezik, és nem semmisül meg, hanem csak átalakul egyik energiafajtából a másikba.” Az univerzum törvénye sokkal tágabb ennél. Eszerint minden energiából keletkezik. Még az anyag is, és dematerializálás után energiává alakul vissza. Itt azonban energia alatt nem az atomi világban ismert energiafajtákat (hő, fény stb.) kell érteni, hanem szubatomi energiát. A világegyetem viszonylatában tehát módosul az energiamegmaradás törvénye, mivel az energia anyaggá válva látszólag megsemmisülhet, és új energia jöhet létre az anyagból. Az energiából történő anyagteremtés leglátványosabb bizonyítéka éppen a Bibliában olvasható, amikor Jézus az éhező zsidó népet néhány darab kenyérrel és füstölt hallal lakatta jól. Csak a lakoma befejezése után derült fény erre a ritka materializációs csodára, amikor látták, hogy az összeszedett maradék is tízszer annyi, mint amennyi az eredeti ételmennyiség volt.

Itt célszerű megemlíteni, hogy a Fülöp-szigeteki gyógyítók által végzett operációk során tapasztalható egy értelmetlennek látszó folyamat is. A healerek jelentős része ugyanis a test megnyitása után nem tisztítja meg a beteg szerveket, hanem még a műtét előtt kívülről irányított sugárzással dematerializálja az elhalt szöveteket. A dematerializált sejteket azután újramaterializálja és felhozza a bőr alá. Ezt követően felnyitja a bőrt és kiemeli a materializált tárgyat, amely a csirkebéltől kezdve a pénzérméig bármi lehet. Van olyan gyógyító is, aki fel sem nyitja a bőrt, hanem teleportációval kihozza a materializált tárgyat a bőr külső felszínére, és onnan távolítja el. Az elhalt vagy beteg szövetek dematerializálásakor felszabaduló szubatomi méretű energiarészecskék valószínűleg akadálytalanul eltávozhatnának a testből, mint ahogy ez a spontán remisszióval gyógyuló rákos betegeknél tapasztalható. Akkor miért van szükség erre az újramaterializálási folyamatra? Talán így akarja a Mindenható felhívni az emberek figyelmét arra, hogy itt egy másfajta alapokon álló operációval állunk szemben? Vagy csupán a beteg bizalmának az elnyeréséről van szó, aki látván a vérző szövetdarabot megnyugszik, hogy valóban megoperálták, így most már biztosan meg fog gyógyulni. Az antikohéziós erőtér egyébként a fertőtlenítésen és a fájdalomcsillapításon kívül képes a véráramlás csillapítására, sőt megállítására is. Így vastagabb erek szétválasztása esetén sem kell komolyabb vérveszteséggel számolnunk. Ennél a típusú műtétnél tehát nincs szükség vérátömlesztésre, így nem fenyeget a fertőző betegségek vérrel történő terjesztésének veszélye. Mivel a koncentrált energiasugárzás eltorlaszolja a véráram útját, illetve beteg szövetek eltávolítása esetén lehegeszti az ereket, elmarad a vizenyőképződés is, így nem jelentkezik a műtét utáni fájdalom sem.
Visszatérve az Agykontroll hatásmechanizmusára, ennek a minden eddigi elképzelést felülmúló gyógyítási módnak is vannak határai. Éppen az összehasonlításos alapon való gyógyítás miatt nem kérhetünk olyan változtatásokat, amelyek túllépik a születésünk pillanatában nekünk rendelt adottságokat. Pl. senki sem kérheti, hogy ezentúl úgy nézzen ki, mint kedvenc filmszínésze, és olyan agykapacitása legyen, mint egy Nobel-díjas tudósnak. Mindenki csak annyit kérhet, amennyit a Mindenható földi küldetésének idejére neki útravalóul adott. A lélek fejlődésének lépcsőfokai vannak, és még ily módon sem lehet emeleteket ugrálni. Sőt még azt sem lehet kérni, hogy a Magasabb Intelligencia egyik pillanatról a másikra előre kezünkbe adja testi, szellemi és lelki fejlődésünknek azokat az eredményeit, amelyeket ebben az életünkben érhetünk el. Az életben mindenért meg kell küzdeni, ingyen semmit sem kapunk, még ez a szuperintelligens agy sem ajándékoz meg minket olyan dolgokkal, amelyek nem illetnek meg bennünket. Csak azoknak a veszteségeknek a korrigálását kérhetjük tőle, amelyeket földi életünk harcai során elszenvedtünk. Ezen túlmenően kérésünk csak akkor talál meghallgatásra, ha az nem ütközik mások érdekével, és ha az az egyetemes világ fejlődését szolgálja. Egy-egy fejlődési fokozat átugrása azért sem lehetséges, mert vannak olyan ismeretek, amelyekre fent már nem lehet szert tenni. A tudás, a tapasztalat minden építőkockája csak a maga idejében, és megfelelő szinten szerezhető be. Ha csak egyetlen egy leckét is elmulasztunk megtanulni, kénytelenek leszünk visszatérni, mert e nélkül nincs továbblépés.
A kozmikus alkotmány minden ember számára lehetőséget biztosít ahhoz, hogy részt vehessen a világegyetem alakításában. Az univerzum törvényei mindenki számára megadják a jogot, hogy képességeit maximálisan kibontakoztassa, és akaratát szabadon érvényre juttathassa. A képességek maradéktalan kiteljesedésének, az akarat béklyómentes megnyilvánulásának fontos előfeltétele az egészség, így ez a kérés törvényszerűen meghallgatásra talál. Senkinek az egészsége nem ütközik ugyanis az egyetemes törvénnyel. Elvétve lehetnek ugyan karmikus betegségek, amelyeket előző életünkben elkövetett bűneink miatt rótt ki ránk a sors, de ezek legtöbbje imádsággal, az Úrhoz való fohászkodással előbb-utóbb feloldható. Persze adódhatnak olyan bűnök is, amelyek levezekléséhez egy egész élet végigszenvedése sem elegendő, de az ilyen tehertétel viszonylag ritka. Azonban még az ilyen sorsszerű betegségek esetén sem értelmetlen a próbálkozás. Ha meggyógyítani nem is tudjuk az illetőt, sokszor enyhíthetjük a szenvedéseit.
Amennyiben erkölcsi aggályaink támadnának cselekedetünk helyességét illetően, akkor gondoljunk arra, hogy nem mindenki volt gonosz, aki a jelenlegi életében szenved. Bizonyos dolgok megtanulásához ugyanis a szenvedésen át vezet a leghatékonyabb és a leggyorsabb út. Emberbaráti cselekedeteink, a Jó és a Rossz elbírálása során tehát próbáljunk meg felülemelkedni a közvetlen környezetünkön, és tegyük túl magunkat az előítéleteken. Ha nagyobb látószögből tekintünk a bennünket körülvevő világra, rájövünk arra, hogy minden emberrel, sőt az univerzum minden egyes élőlényével egyetlen létközösséget alkotunk. Összetartozunk mindannyian, szerves részei vagyunk egymás világának. Ez a magatartásforma, ez a világnézet ma még meglehetősen idegen számunkra, de a küszöbön álló “new age” korszakban, az emberiség nagy öntudatra ébredése után már általánossá fog válni.
Miután mi is része vagyunk az univerzumnak, nem csak jogunkban áll képességeinket érvényre juttatni, hanem ez egyben kötelességünk is. Sőt minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak érdekében, hogy legyőzzük az elénk tornyosuló akadályokat. Aki nem tesz meg mindent annak érdekében, hogy áttörje környezete gátjait, aki nem igyekszik minden nehézség ellenére érvényre juttatni jobbító szándékát, az vétkezik az univerzum törvényeivel szemben. Minél jobb képességeket, minél kiemelkedőbb tehetséget kap valaki az élettől, annál nagyobb felelősséggel tartozik a világegyetemmel szemben. A kiugró képességek ki nem használása bűn, amelyet a Mindenható sohasem fog megbocsátani nekünk. Az univerzum reagál ránk, számon tart minket, fontos alkotóeleme vagyunk a világnak. Mindent el kell követnünk tehát annak érdekében, hogy ellássuk a ránk rótt feladatokat. Aki nem tesz eleget az elvárásoknak, aki nem teljesíti küldetésének célját, az nem csak önmagának árt, hanem a világegyetem harmonikus fejlődésében is kárt okoz. Földi küldetésünknek magasztos célja van, a végső célt illetően mindnyájan azért létezünk, hogy a teremtést, az egyetemes világ fejlődését szolgáljuk.

Napjainkban mind többen vannak, akik kiemelkedő gyógyító képességekkel jönnek a világra. Közülük nem egy akad, aki hivatásszerűen űzi a gyógyítás mesterségét. A természetgyógyászok meredeken emelkedő számát tekintve sok emberben megfogalmazódik a gyanú, hogy ennek a pályának a népszerűségét nemcsak a hivatástudat eredményezi. Ezt látszik alátámasztani a szelíd gyógymódok alkalmazói által kért tiszteletdíjak sokszor csillagászati összege. Ennek láttán gyakran felmerül a betegekben, hogy van-e egyáltalán joga a természetgyógyásznak pénzt kérni a munkájáért, szabad-e kamatoztatnia istenadta képességeit. Kétkedésük alapja a Biblia, amelyben Jézus így vélekedett erről a kérdésről: “Ingyen kaptátok, ezért ingyen adjátok!”
Elanyagiasodott világunkban ez az intelem már nehezen tartható be, hiszen a főállásban gyógyítónak meg kell élnie valamiből. Neki is van rezsiköltsége, amit ki kell fizetni, így kénytelen pénzt kérni a munkájáért. Arra azonban ügyelnie kell, hogy képességei ne váljanak a meggazdagodás eszközévé. Aki azért űzi ezt a szakmát, hogy évente egy hónapot a Kanári-szigeteken nyaralhasson, luxusautón járhasson, luxuslakásban, pazar körülmények között élhessen, az nem használja, hanem kihasználja a képességeit, kufárkodik vele. Az ilyen ember élősködik a társadalmon, visszaél istenadta képességeivel, amit a Teremtő a végső elszámolásnál számon fog kérni rajta.

Elméleti alapok
Az energia a világot alkotó anyag legkisebb részecskéje. Az ősrobbanás középpontjából szétsugárzó rotációs energia mindenütt megtalálható, betölti az egész univerzumot. A földi világunkban is szinte felmérhetetlen mennyiségben jelen van, és a szemléletesség kedvéért nevezhetjük akár éternek is. Az ősenergiát szubatomi részecskének is nevezik, mert ezekből az energiakvantumokból épül fel az atom, a molekula és minden anyag, ami körülöttünk van, sőt még maga a tudat is. Sajnos a rotációs energia atomi szinten, vagyis a mi világunkban közvetlenül nem hozzáférhető, emiatt nehéz a létezésének kimutatása. Miután a szubatomi energiarészecske rendkívül kicsi, ezért ez lehetőséget ad a “clairvoyance” vagy az Agykontrollban használt terminológia szerint a Hatékony Érzékelés Kivetítés magyarázatára is. Mivel a tudat szintén energia, a HÉK során kivetített energiarészecskéknek semmilyen akadályt nem jelent bármilyen anyagon átlátni, vagy azon áthatolni. Ez ahhoz hasonló, mint amikor felnézünk az égre és rengeteg csillagot látunk, ha viszont egy űrhajóval kirepülnénk az űrbe, akkor látnánk csak, hogy a sokmilliárdnyi csillag ellenére valójában milyen üres a csillagközi tér. Az egyes égitestek roppant távol vannak egymástól, és pici kis golyóknak látszanak csupán. Tulajdonképpen a materializálódott anyag atomjai is ugyanilyen közegnek számítanak a szubatomi energiakvantumok számára. Ami nekünk folytonos, áthatolhatatlan anyag, az a rendkívül parányi energiarészecskék számára szinte légüres tér. Ezért lehetséges az, hogy a HÉK során kivetített tudatunk átlát minden anyagon, betelepedhet bármilyen anyag vagy tárgy belsejébe, és könnyedén bejuthat bármilyen zárt térbe, illetve lezárt épületbe.
Első hallásra az anyagnak ez a nagyfokú átjárhatósága képtelenségnek tűnik, de ha konkrétan is megvizsgáljuk az atomok belső méretarányait, akkor már hihetőbbé válik ennek a jelenségnek a kivitelezhetősége. Az atomi térkitöltést akkor érzékelhetnénk a leglátványosabban, ha egy hidrogénatomot képzeletben akkora méretű buborékká nagyítanánk fel, mint egy családi ház. Ebben az esetben az atommag csupán egy porszemnek látszana a buborék közepén. Az erős nagyítás ellenére az elektron még ennél is kisebb, gyakorlatilag láthatatlan lenne. Méretére jellemző, hogy a hidrogénatom tömegének 99,95%-át ez a kis “porszem” alkotja. Az anyagnak ezt a hihetetlenül laza szerkezetét még egyértelműbben érzékelteti az alábbi hasonlat. Ha egy 1 cm vastag és a Földünk egyenlítőjénél 25 ezerszer hosszabb vasrudat össze tudnánk úgy nyomni, hogy atommagjai és elektronjai egymás mellé kerüljenek, akkor ezt az 1 milliárd km hosszú vasrudat változatlan vastagság mellett 1 mm-re tudnánk összezsugorítani. Ez a sajátos anyaghalmaz azonban még mindig nem tekinthető tömörnek. Az atommagot ugyanis nukleonok (protonok és neutronok) alkotják. Kb. 100 van belőlük, és az átmérőjük 10–34 cm nagyságrendű. Az atommag átmérője viszont 10–14 cm, ami azt jelenti, hogy a nukleonok össztömege térfogatának az 1%-át sem tölti ki. Ennélfogva nem csak az atomnak, hanem az atommagnak is legalább 99%-a űr. Az általunk tömörnek tekintett anyag tehát gyakorlatilag üres. Nem csoda tehát, hogy az elektronnál is nagyságrendekkel kisebb energiakvantumok minden nehézség nélkül átszáguldanak rajta.

Az ősenergia materializációja egy jól nyomon követhető folyamat, mivel minden testnek, legyen az akár élő, akár élettelen, energiakisugárzása van. Az élettelen tárgyaké homogén, mert nem mentek át evolúciós fejlődésen. Pl. egy kődarab lényegében most is olyan, mint egymilliárd évvel ezelőtt. Az élőlények energiakisugárzása azonban összetett, magukon viselik fejlődésük nyomait. Az embernél az univerzális evolúció nyomai a test körüli aurán, testünk energiakisugárzásán figyelhető meg. A gerincoszlop mentén hét sugárzó energiamező, hét forgó kerékként örvénylő erőkör helyezkedik el egymás felett. Az életenergiának ezeket a központjait közismert néven csakrának is nevezik. A gerincoszlop legalján helyezkedik el a tisztán szubjektív, anyagtalan energiamező, mely az ősrobbanás előtti állapotot tükrözi. A második csakra a szubatomi energiamező, ami az ősrobbanás utáni állapotot örökítette meg. A harmadik az atomi energiamező, mely az anyagi világ kialakulásának kezdetét őrzi. A negyedik a molekuláris energiamező, ami az élővilág elindulásának előfeltételét teremtette meg. Az ötödik energiamező a sejtekhez kötődik, a hatodik az egyes szerveket képviseli, míg a hetedik energiamező eredménye már mindenki számára látható és érzékelhető, mivel ez az élő szervezet csakrája. 
Kozmikus eredetünk nem kevésbé rejtélyes bizonyítéka, hogy a sejtjeink magjában található kb. 2 m hosszú DNS-láncból csak 2 centiméternyi szakasz vesz részt tulajdonságainak átörökítésében. A sejtben tárolt információk 99%-a feltehetően kozmikus fejlődésünk korábbi állomásainak örökítő anyagát tartalmazza. Az élőlények azonban az univerzális evolúció nyomain kívül a földi evolúcióét is megőrizték. Mint ismeretes, az emberi embrió az anyaméhben való fejlődése során az egysejtűektől kezdve a kétéltűeken keresztül végighalad a teljes evolúciós láncon, egészen a gerinces emlősökig. Fejlődése során egy időre még a majmokra jellemző szőrzetet is magára veszi, amíg végleg ki nem alakul a magzat emberi formája.

Éteri testünk energiaközpontjai alkotják az auránkat. A csakráknak azonban nem csupán energiakisugárzásuk van, hanem igen érzékenyen reagálnak a környezet energiasugárzásaira, sőt a színekre és a hangokra is. Nem véletlen tehát, hogy a különböző színek és a zene képes befolyásolni az egészségi állapotunkat. A gáton található és a föld felé irányuló gyökércsakra a piros színre, és a hanglétra legalsó hangjegyére a “c” hangra érzékeny. Ez az energiacentrum a testi jólétre, a vitalitásra van hatással, és összefügg a betegséggyógyítással, a más emberek feletti hatalommal, valamint a szexuális energiával. A második energiaközpont a keresztcsonti csakra, amely a köldök alatt helyezkedik el, és a narancsszín tartozik hozzá. Frekvenciája a “d” hang. Ettől a centrumtól függ az intellektus minősége, a szellemi világosság, és a logikus gondolkodás képessége is. A szervezetben a kiválasztás és tisztulás folyamatára gyakorol hatást. A harmadik csakra a mellcsont alatt található, és sokan napfonatcsakrának nevezik. Színe a sárga, frekvenciája az “e” hang. Ez a centrum táplálja az öntudatot, az intuíciót, az általános szenzitivitást, és segít átváltoztatni a durva anyagit lelki-szellemi értékké. A negyedik energiacentrum a szívcsakra. A mellcsonton, a mellbimbók vonalában helyezkedik el. Színe a zöld, frekvenciája az “f” hang. Ezen a központon át áramlanak a szeretetre való képesség energiái. Ez az életörömcentrum, a növekedés, a gazdagság, a szellemi és anyagi jólét csakrája, de a túlvilággal való kapcsolattartást is befolyásolja. Az ötödik a gégecsakra, amely a nyaki hajlatban található. A hozzá tartozó szín a kék, frekvenciája a “g” hang. Ez az energiaközpont a hang, a kifejezőképesség forrása, az alkotóenergiák elosztója. A hatodik a homlokcsakra, amit harmadik szemnek is neveznek, mert a két szem között, a szemöldökvonalban helyezkedik el. Színe az indigókék, frekvenciája az “a” hang. A szellemi világgal valamint az ember pszichikai képességeivel kapcsolatban minden megnyilvánulás ezen a centrumon keresztül zajlik. A hetedik energiaközpont a fejtető- vagy koronacsakra, melynek helye a csecsemőkor után összenövő kutacs. Színe a lila, frekvenciája a “h” hang. Ezen a centrumon át érhető el a teljes összetartozás az éteri energiával és Istennel, valamint az univerzummal való egyesülés kozmikus tudata. 
A csakrák forgási energiája nem függ a kortól és a nemtől, mozgásukat a szervezet energiatelítettsége befolyásolja. Az óra járásával megegyező irányban forognak, ha energiát vesznek fel, és ellenkezőleg, ha energiát adnak le. A csakrák egymással szoros összeköttetésben álló energiacentrumok. Közös energiavezetékekre kapcsolódnak rá, amelyek a gerincben húzódnak. A tantra jóga szerint a gerinc bal oldalán halad a negatív (Yin) energiát szállító idá, a jobb oldalán pedig a pozitív (Yang) energiát továbbító pingalá. Közöttük húzódik a semleges szusumná ösvénye, melyen a jogi testi, lelki és szellemi tudatát a pörgő csakrák centrumai át egyre magasabb szintre emeli. A szusumná az átlagemberek esetén zárva van, vagyis nem áramlik energia rajta. A szusumnát a kundalini tölti meg energiával.

Aktív közreműködés
Ismét visszatérve az Agykontrollhoz, sajnos a gyógyításnak az előzőleg ismertetett legegyszerűbb módját a legnehezebb kivitelezni. Kevesen képesek arra, hogy olyan hatásfokkal kommunikáljanak a Magasabb Intelligenciával, amely első alkalommal képes végleges gyógyulást produkálni. A legtöbbször csak lassan, többszöri kapcsolatfelvétel után lehet látványos eredményt elérni. Viszont sokkal hatékonyabban megy végbe a gyógyulás, ha mi is tevékenyen közreműködünk benne, ha elképzelünk olyan eszközöket, amelyeket alkalmasnak vélünk betegségünk gyógyítására. Ha pl. nagy mennyiségű baktériumot kell valamely testrészünkből eltávolítani, akkor ennek érdekében bevethetjük a Silva által említett lézersugarat is. A lézergenerátornak azonban nem kell olyan precíznek lennie, mint a valóságban, csak addig kell elménkben tökéletesíteni, amíg elhisszük róla, hogy az egy működőképes sugárforrás. Nem baj, ha az elménk képernyőjén csak egy darab rúd jelenik meg, a lényeg az, hogy mi meg legyünk győződve ennek a rúdnak a működőképességéről. Olyan ez, mint amikor a gyermek talál egy csorba kanalat, és azt képzeli róla, hogy az egy hajó, így annak megfelelően játszik vele. A jobb agyféltekében sohasem a valóság a fontos, hanem az elképzelés. Nem számít, ha az elképzelt eszköz műszakilag nem tökéletes, mert az agy így is megkapja az üzenetet. Az elgondolás ugyanis jelen van, és az elgondolás, a szándék nyelvét a lelki képek alkotják. Ha valami rejtélyes betegségünk van, amiről fogalmunk sincs, hogy milyen segédeszközzel űzhetnénk ki szervezetünkből, kapóra jöhet a korábban alkalmazott akupunktúrás kezelés is. Amennyiben régebben találtunk egy olyan pontot, amely valamilyen mértékben segített a betegség tüneteinek csökkentésében, akkor most képzeljük el azt, hogy ezen a ponton egy elektrostimulációs készülékkel kezeljük magunkat, és ettől egyre jobban vagyunk, míg végül meggyógyulunk.
Általános regeneráló és gyógyító módszerként jól bevált az a gyakorlat, melynek során energiával árasztjuk el a szervezetünket. Képzeljük el, hogy a harmadik csakránk, a napfonat mögött egy kis nap van. Ez a fehéren izzó golyó egyre nagyobbá válik a testünkben, és energiarészecskékkel árasztja el minden sejtünket, a lábujjainktól kezdve a fejünk tetejéig. Egy idő után a fehér fény kilép a testünkből, és auránkat megnövelve vastag védőburkot von körénk, ami lehetővé teszi a külső, káros hatások kivédését.

Silva-féle Speciális Gyógyító Módszer
A statikus kézrátételes gyógyításból kifejlesztett Silva-féle Speciális Gyógyító Módszer a kézrátételes terápiák legtökéletesebb formája. Hatásmechanizmusa lényegében megegyezik az Agykontroll gyógyító mechanizmusával, a különbség csak annyi, hogy ezt a módszert lokális problémák gyógykezelésére használjuk. Tudatunk alfa tartományában felvesszük a kapcsolatot a Magasabb Intelligenciával és kezünket a kezelendő testrész fölé helyezve mintegy rámutatunk a beteg szervre. Gondolati úton beprogramozzuk a kozmikus agy számítógépét, amely összehasonlítja a beteg szervet a tárolt képpel és a szükséges korrekciókat elvégzi. A gyógyulás, mint minden kézrátételes módszernél, itt is energiabesugárzás útján történik, de most a Magasabb Intelligencia vezérli, hogy ujjaink energiamezőiből milyen és mennyi energia áramoljon be a beteg szervbe ahhoz, hogy az energiaegyensúly létrejöjjön. A gyógyító lánc kialakulásának alapvető feltétele, hogy a kezünket ráhangoljuk az agyunkra, vagyis kézfejünket azon a frekvencián rezgessük, amely frekvencián agyunk a kommunikálást végzi.
Mellékesen megjegyezve újabban ezt a hatást mesterséges eszközökkel is ki lehet váltani. Az erre a célra alkalmas készülékek egy beépített generátor segítségével 10 Hz frekvenciájú jelet állítanak elő, amelyet felerősítve belevezetnek egy elektromágnesbe. Ezt a szivacsbetétbe ágyazott elektromágnest a test azon felületére kell helyezni, ahol a fájdalmat érezzük, és a gyógyító hatás így is létrejön. Mivel ebben az esetben nem a Magasabb Intelligencia, és nem is a gyógyító jobb agyféltekéje irányítja, hogy milyen energiák kerüljenek kisugárzásra, valószínűleg itt a beteg tudatalattija veszi át az irányítást, és dönti el, hogy a periodikusan kisugárzott Yang és Yin jellegű energiából mennyit vesz fel. Ilyen kísérletek egyébként már korábban is folytak a műsoros kazettán árusított úgynevezett “gyógyító hanggal”. Ennek a módszernek azonban az a hátránya, hogy a testfelületre helyezett kisebb méretű magnó hangszórójából nem csak elektromágneses hullámok áramlanak ki, hanem a 10 Hz frekvenciának megfelelő kattogó hang is, amely a környezetünkben tartózkodókat egy idő után meglehetősen idegesíti. A másik hibája ennek a módszernek, hogy a kommersz magnók sebessége többnyire eltér a szabványértéktől, így a kívánatos 10 Hz-es frekvencia nem biztosítható pontosan.
A II. fejezetben részletesen szó volt arról, hogy mire kell vigyázni az akupunktúrás, az akupresszúrás és a statikus kézrátételes energiabevitelnél. A dinamikus kézrátétellel való gyógyítás alapvetően abban különbözik a statikus kézrátételes gyógyítástól, hogy itt nem kell irányítani az energiabesugárzást, tehát nincs szükség rá, hogy belelássunk a testbe, ezt elvégzi helyettünk a Magasabb Intelligencia. Statikus kézrátétellel csak az képes gyógyítani, akinek a kezéből legalább tízszer akkora energia áramlik ki, mint egy átlagember ujjaiból. Ez az energia béta tartományban, tehát állandó jelleggel generálódik és intenzitása csak fáradtság esetén csökken kissé. Vannak olyan healerek is, akiknek annyira erős az energiakisugárzásuk, hogy már 20 cm távolságból is képesek besugározni a beteg testrészt, vagy megnyitni felette a bőrt. Mivel energiájukat kikapcsolni nem tudják, ezért az utcán mindig zsebre tett kézzel sétálnak, nehogy egy véletlen érintés folytán megsértsenek valakit. Önmaguk megsértése ellen védettek ugyan, de ennek az az ára, hogy saját magukat többnyire nem képesek kezelni, erre más healereket kell megkérniük. A dinamikus kézrátétellel való gyógyításnál azonban nincs szükség erre a különleges képességre. Miután itt az energia rajtunk keresztül ugyan, de kívülről jön, az irányítást is külső erők végzik, így bárki képes arra, hogy tudatának alfa tartományában 10 Hz-es frekvenciájú rezgő mozdulatokat végezve kézrátétellel gyógyítson. A Távol-Keleten egyébként évszázadok óta alkalmaznak egy ehhez hasonló módszert. Japánban a kézrátételes gyógyítás szabályait a Reiki foglalja össze, és népszerűsége vetekszik az akupunktúrával.

Kiegészítés
Mivel a pszichoenergetikai gyógyítás és a parapszichológiai jelenségek között igen szoros összefüggés van, befejezésül, az érdekesség kedvéért próbáljuk meg néhány parajelenség feltételezett hatásmechanizmusát megfejteni. A II. fejezetben szó volt arról, hogy az akupunktúrás kezelések során a Yang vezetékek telített pontjainál hidegnek, a Yin vezetékek telített pontjainál pedig melegnek érezzük a bőrt. A Fülöp-szigeteki healereknél járt betegek is nem egyszer említették, hogy a kézzel való energiabesugárzás során hol hidegnek, hol pedig melegnek érezték a kezelt testrészeiket. Ez arra enged következtetni, hogy a Yin energia terjedése során kissé felmelegíti, míg a Yang energia néhány fokkal lehűti az útjába eső anyagot. Sokak számára komolytalannak tűnhet a téma, de az úgynevezett asztaltáncoltatásnál is megfigyeltek egy határozottan hidegnek tűnő légáramlatot. A mérések szerint az asztal körüli hőmérsékletcsökkenés az 5-6 °C-ot is elérheti. Mint ismeretes, ezeken a szeánszokon a résztvevők körülülnek egy asztalt, kezüket az asztal fölé helyezik, és gondolati úton Yang energiát sugároznak az asztallapba. Amikor a Yang energia olyan nagy, hogy ellensúlyozni képes a földből kilépő Yin energiát, a gravitációt, akkor az asztal felemelkedik a levegőbe. Azt természetesen a résztvevők nem tudják, hogy most Yin vagy Yang energiát kell-e kisugározniuk, ezt szintén az egyetemes agy dönti el. Ahhoz, hogy a Magasabb Intelligenciával létrejöjjön a kapcsolat, elengedhetetlenül szükséges, hogy legalább a résztvevők egyike le tudjon menni alfa szintre.
Érdekes kísérő jelensége az asztaltáncoltatásnak, hogy a helyiségben áramló Yang energia sokszor a többi berendezési tárgyra is kihatással van. A bútorokon átáramló antigravitációs erőtér felborítja a korábbi erőegyensúlyt, a súlyerő csökkenésével a belső feszültségek felszabadulnak, amely pl. a szekrények recsegésében, ropogásában nyilvánul meg. További érdekes megnyilvánulása ezeknek a szeánszoknak, hogy a Yang energiával töltött berendezési tárgyak az energiakisugárzást előidéző személy felé mozdulnak el, míg a Yin energiával, vagyis a gravitáció által átjárt átlagszemélyek taszító hatást fejtenek ki ezekre a tárgyakra. Úgy tűnik, hogy a mágneses erőterekkel ellentétben itt a két ellenkező pólus nem vonzza, hanem taszítja egymást.
Az előbbi pszichokinézisen alapuló jelenséggel rokon a telekinézis hatásmechanizmusa is. Ennél a ma még csak kanálhajlítgatásoknál alkalmazott jelenségnél szintén egy intenzív energiaáramlás okozza a fémek alakváltozását. Az ujjakból kiáramló antikohéziós energia “megpuhítja” a fémtárgyakat, amelyek ily módon már a saját súlyuk alatt is meghajlanak. Miután az anyag az energia belépése helyén puhább, mint a kilépés helyén, ezért felülről alkalmazva a besugárzást, az a fura jelenség is előállhat, hogy a kanál nyele felfelé görbül. Ennek valószínűleg az az oka, hogy az anyag keményebb részeiben uralkodó feszültség a puhább, vagyis a könnyebben összenyomható felület felé hajlítja a fémet. Ha az anyagban túl nagy a feszültség, pl. műanyag vagy hőkezeletlen üveg esetén, akkor a feszültséggócok besugárzásának hatására olyan kiegyenlítetlen erők szabadulnak fel, hogy a tárgy könnyen el is törhet. Egy bizonyos határon túl a Yang energia feldúsulása a besugárzott tárgy kristályszerkezetét is szétrobbanthatja, ami az anyag szétmorzsolódásában, szilánkokra való szétesésében nyilvánul meg.
Feltételezhetően az asztaltáncoltatáshoz hasonlóan a levitáció jelensége is egy tudatalatti szinten magunkban előidézett energiafeltöltődés következménye. Ennek a jelenségnek a legismertebb gyakorlója Copertinói Szent József szerzetes volt, aki ha théta szinten lezajló meditáció során kellő mennyiségű Yang energiát gyűjtött magába, akkor nem csak lebegni, hanem a földtől elrugaszkodva repülni is tudott. Különös módon ennek a madarakkal is beszélni tudó szerzetesnek kisebb vizsgálatoktól eltekintve nem származott komoly hátránya ebből a képességéből. Annak ellenére, hogy a középkorban élt, az egyház nem neheztelt rá, csupán élete végén szigetelték el egy kolostorba zárva az érdeklődők egyre növekvő tömegétől. Nem volt azonban ilyen szerencséjük a hasonló adottságokkal rendelkező, kevésbé szentéletű kortársaknak. Ebben a korban ugyanis a parapszichológiai képességekkel megáldott vagy inkább megvert embereket boszorkánysággal vádolták, és miután az agyfrekvencia tartós lecsökkenése rendszerint együtt jár a szubatomi energia intenzív felvételével, ezek a személyek kisebb-nagyobb mértékben szintén veszítettek a testsúlyukból. Ennek a tapasztalatnak az alapján vált általánossá a boszorkányperekben az úgynevezett vízpróba. A vádlott tanúk előtt történt vízbe merítése során a súlytalan vagy az átlagosnál könnyebb test természetesen fennmaradt a víz felszínén, mely egyet jelentett a vád beigazolódásával, és maga után vonta a máglyán való élve elégetést. 
Ne higgyük, hogy ezek a perek egyedi esetek voltak a középkorban. Évszázadokon át több mint 1 millió nő és férfi halt máglyahalált az esztelen boszorkányüldözések miatt. A boszorkányüldözés nem egyszer tömeggyilkosságba torkollott. 1590-ben a németországi Werdensfels egész lakosságát (4700 embert) küldték máglyára, mert a szomszéd város szerint az ördöggel cimboráltak. Egyébként nem Copertinói Szent József volt az egyetlen szent, aki ájtatos fohászai során a levegőbe emelkedett. A feljegyzések szerint több mint 200 katolikus szent levitált rendszeresen. Köztük volt Assisi Szent Ferenc, Szent Domonkos, Siennai Szent Katalin és Avilai Szent Teréz. A levitáció jelensége nálunk sem volt ismeretlen. A történeti leírások szerint amikor Szent László királyunk a kápolnájában imádkozott, a teste fénylett, és a kövezetről felemelkedve lebegett. Nevéhez több természetfeletti cselekedet is kapcsolódik. Gondolati úton ő idézte elő a tordai hasadékot az őket üldöző tatárok megállítására, és szomjazó serege számára a sziklából vizet fakasztott. 
Minden bizonnyal a levitációhoz hasonló energiafeldúsulási jelenséggel állunk szemben a tűztáncnál is. Mint ismeretes, ebben az esetben a kísérlet alanyai 400-700 °C-os izzó parázsszőnyegen sétálnak át anélkül, hogy talpukon az égés legcsekélyebb jelei is tapasztalhatók lennének. Dr. W. T. Brigham, a British Museum kutatója személyesen tapasztalta, hogy ennél a jelenségnél a mechanikai védelem semmit sem segít a hő visszatartásában. Három bennszülöttel figyelte a Kona-szigeten kitört vulkánt, amikor a láva elzárta az útjukat. Kísérői azonban nem estek kétségbe, hanem elindultak, hogy átvágjanak a fortyogó lávafolyamon. Megpróbálták rávenni a tudóst is, hogy tartson velük. Ő hallani sem akart róla, de a végén – más megoldás nem lévén – rászánta magát az átkelésre. A biztonság kedvéért azonban a cipőjét és a zokniját magán hagyta. A bennszülöttek jót nevettek rajta, amikor a lábbeli és a zokni elégett cafatai lemaradtak mögötte, de végül ő is sértetlenül tette meg a 46 méteres utat. Az auralátók – vagyis azok a személyek, akik a bioenergia által gyengén ionizált levegő láthatatlan fénysugarait is érzékelik – állítják, hogy ebben az állapotban a lábakból kiáramló energiasugárzás intenzitása megnő, és színe kékről vörösre vált. A tűzön járók egyike szerint “ilyenkor olyan érzés fog el, mintha kiszökne a vér a lábamból, a lábfejem elzsibbad és anélkül, hogy érinteném, szinte repülök a parázson.”
Nem mindenki alkalmas arra, hogy önmagát hipnotizálja, ezért elengedhetetlen egy “tisztánlátó” személy jelenléte, aki meg tudja állapítani, hogy az intenzív energiasugárzás megindult-e a szertartáson résztvevők lábain. A tűzpróba azonban így sem veszélytelen. Nagyon fontos, hogy az illető szentül meg legyen győződve arról, hogy kiállja a próbát, sérülés nélkül átjut a sokszor 25 m hosszú izzó ösvényen. Különben úgy jár, mint az a hindu vezeklő, aki a durbani újságok híradása szerint egy izzó parázzsal teli árkon próbált végigsétálni. A társaihoz hasonlóan ő is baj nélkül elindult, de az árok közepén hirtelen megingott. Valószínűleg kiesett a “transzból”, mert a fájdalomtól eltorzult arccal összeesett. A nézők nem tudtak rajta segíteni, meg kellett várniuk, amíg kínlódva elkúszott az árok széléig, ahonnan már ki tudták húzni. Rettenetesen összeégett. Azonnal a legközelebbi kórházba szállították, ahol csak többszöri bőrátültetéssel tudták az életét megmenteni.
Az irányítástól függően nem csak a lábon, hanem bármely testfelületen megjelenhet ez a koncentrált energiasugárzás. Egy bolgár fiatalember pl. kézen állva is végig tud menni a parázson. Van aki ebben az állapotban megfogja a vörösen izzó vasrudat, vagy belelógatja nyelvét illetve ujjait az olvadt vasba és semmi baja sem esik. Ezenkívül képes arra is, hogy bármelyik végtagját a tűzbe tartsa, anélkül hogy megégne, sőt arra is vállalkozik, hogy forró ólmot önt a szájába, és utána olyan nyugalommal viselkedik, mintha szájvizes öblögetést végezne. Ezzel a mutatvánnyal sokkolta nézőit Nathan Coler is. A marylandi Eastonban élő kovács 1871-ben mezítláb állt egy fehéren izzó lapáton, amíg az ki nem hűlt, és közben izzásig hevített fémdarabokkal zsonglőrködött, majd olvadt ólommal gargarizált. Ennek a jelenségnek a legvalószínűbb magyarázata, hogy tudatunk alsó tartományában többlet Yang energia áramlik testünkbe, amely a kívánt helyen kisugárzódik. Ez a koncentrált energiakisugárzás a páncélnál is keményebben védi bőrünket, távoltart minden anyagot a testünktől, legyen az gáz-, folyékony- vagy szilárd halmazállapotú. Ennek tudható be, hogy az intenzív hőenergia-sugárzás nem képes a bőrünkbe hatolni, séta közben az izzó parazsat hűvösnek, vagy csak enyhén melegnek érezzük. 
Ezen a téren Richardson, a középkor híres mutatványosa produkálta a legmeghökkentőbb eseteket. A XVII. század főnemesi udvaraiban számos naplóíró feljegyezte, hogy a nyelvére tett égő szénen osztrigát sütöttek, majd nyílt lángon megolvasztott cseppfolyós üveget ivott. A 200 évvel ezelőtt élt híres médium Home is gyakran fürdette arcát a tűzben. Különleges adottsága volt, hogy a sérthetetlenséget a szeánszok idejére a nézőire is képes volt kiterjeszteni. A kandallóból kivett izzó parazsat a kezükbe adta anélkül, hogy bármi bajuk esett volna. A Yang energia bőrfelületen való koncentrálása, a támadásnak kitett testfelület ily módon történő mechanikus védelme a régi kínai harcművészetben is megfigyelhető. A Chi Kung (csi kung) beavatott mesterei képesek arra, hogy koncentrált energiából összefüggő “páncélinget” alkossanak a testük körül. Ezt követően hagyják, hogy teherautóval áthajtsanak rajtuk, és utána sértetlenül állnak fel. A Chi Kung gyakorlatok egy speciális formája a Kung Fu (kungfu), ahol az energiát az egyik karba irányítják, majd puszta kézzel vastag betonlapokat törnek össze.
Azonban nem csak többlet Yang energia áramolhat belénk, hanem a Yin energia is felhalmozódhat a testünkben. Léteznek ugyanis olyan emberek, akikből kipihent állapotban olyan erős Yin jellegű sugárzás árad ki, hogy ha hosszabb időre megállnak, odatapadnak a földhöz. Ezt az állapotot nem lehet tudatilag befolyásolni. A gekkókkal ellentétben az ember ma még nem képes a szubatomi energiakisugárzását befolyásolni. Ezért a Missouri államban élő Frank McKinstry séta közben nem állhat meg, mert akkor úgy odatapad a lába a földhöz, hogy nem tud továbbmenni. Meg kell kérnie valakit, hogy emelje fel a lábait, mert a saját erejéből nem képes elmozdítani a talajtól. 
Ennek a fajta sugárzásnak egy másik igen gyakori megnyilvánulása, hogy az intenzív Yin energiát kibocsátó emberek súlyos, sokszor több kilogrammos tárgyakat is képesek megtartani a testükön. A különböző tárgyak úgy odatapadnak a bőrükhöz, hogy járás közben sem esnek le a hátukról vagy a mellükről. A jelenlegi világcsúcs egyébként 57,6 kg, amit egy magyar természetgyógyász, Harasztosi László tart. Ezt a képességét másokra is át tudja ruházni. Egy Ontario állambeli tinédzser, Caroline Clare Yin energiakisugárzása másfél évig tartó rejtélyes betegsége után nőtt meg. Felgyógyulása után olyan “magnetikus” lett, hogy a bőréhez tapadó evőeszközöket erővel kellett leszedni róla. Nem zárható ki, hogy ezeknek a sugárzásoknak a művi úton való előállításával nagyobb tömegű tárgyakat is mozgásba lehet hozni, vagy különböző anyagokat távol tudnánk tartani magunktól.
Az intenzív Yang energia-kibocsátás másik kísérő jelensége a Yin energiarészecskékkel átjárt tárgyak taszítása. Mivel a Föld felszínén minden tárgyat és anyagot átjár a gravitációs energia, kisugárzását tekintve Yin jellegűnek tekinthető. A XIX. században élt Angelique Cottin nem csak az iránytűt bolondította meg, hanem a helyiség berendezési tárgyait is. A 14 éves lányt a Francia Tudományos Akadémia tudósai is megvizsgálták, és megállapították, hogy a kávéskanáltól a több mázsás szekrényig minden elhúzódott tőle. A testéből feltehetően változó intenzitású Yang hullámok áramlottak ki, mivel az általa megérintett tárgyak vibráltak. Minden valószínűség szerint Mózes is ezt a csodával határos jelenséget idézte elő a Vörös-tenger kettéválasztása során. A Biblia részletesen leírja, hogy amikor a zsidó nép a tenger partjához ért, hajók hiányában nem tudtak tovább menekülni. Ekkor Mózes a botjával a vízre mutatott és Isten segítségével kettéválasztotta a tengert. Ezt követően az emberek száraz lábbal kelhettek át a fövenyen, miközben az energiafallal védett folyosó két oldalán “a víz szilárdan állt”.
*
Sokan nem hisznek az UFO-történetekben, de a különféle leírásokból egy-két elgondolkoztató következtetés azért levonható. Mivel ezek a járművek hangrobbanás, sőt a legkisebb zaj nélkül képesek közlekedni, nagyon valószínű, hogy az űrhajót egy energiapajzs veszi körül, amely szétnyitja előtte a levegőt, így a közlekedésük tulajdonképpen légüres térben történik. (Ezt a feltételezést támasztja alá az is, hogy nincsenek rajtuk függőleges vezérsíkok. Miután a levegő nem játszik szerepet a repülésükben, nem szükséges őket ily módon stabilizálni.) Azt is megmérték, hogy ezek a Bernoulli törvénye alapján egyetlen nagy és irányfüggetlen szárnyfelületnek tekinthető csészealj alakú járművek levegőben max. 72 000 km/h, vízben pedig (az eddig mért legnagyobb érték szerint) max. 1852 km/h sebességgel képesek haladni. Néha gömb alakú UFO-kat is látni. Ezeknél a felhajtóerőt a Magnus hatás biztosítja. (Tengelyére merőleges mozgatása esetén a gömb alján a forgatás és a transzláció sebességének különbsége, míg felül a két sebesség összege jelenik meg. Emiatt felül vákuum alakul ki, ami felszippantja a haladó gömböt.) A nagyságrendnyi sebességkülönbségből arra lehet következtetni, hogy a haladási sebességet nem a hajtómű szabja meg, hanem az energiapajzs anyagszétválasztó képessége. Úgy látszik, hogy minél sűrűbb az anyag, annál lassabban tudja a szétválasztó pajzs a gyors haladáshoz szükséges légüres, vagyis súrlódásmentes teret megteremteni. 
Mellesleg ez a sebességnövelő módszer már előttünk sem ismeretlen. Mivel a víz közegellenállása ezerszerese a levegőének, a hadihajók által kilőtt torpedók sebessége nem haladta meg a 100 km/h -át. Orosz kutatók azonban rájöttek arra, hogy ha a rombolót gázburokkal veszik körül, nem érintkezik a vízzel, így alig fékeződik. A gázköpeny létrehozása nem igényel üzemanyagot, mert magától kialakul. Csupán a propellert kellett rakétahajtóműre lecserélni. Az óránkénti 180 km -es sebesség elérésekor kavitációs buborékok keletkeznek az úszótest körül, melyek a sebesség fokozódásakor gázköpennyé sűrűsödnek. (Nem a vízben oldott levegőmolekulák válnak ki, hanem az erős súrlódás hatására a vízmolekulák felbomlanak, és az ily módon keletkezett oxigén illetve hidrogéngáz alkotja a pajzsot.) A gázcsóvában repülő Skval torpedó sebessége már a kísérletek kezdetén elérte az 500 km/h -át. A hírek szerint már tervezik egy 5000 km/h sebességű tengeralattjáró létrehozását, amely 1 óra alatt átszelné az Atlanti-óceánt. Ezt az utat a Concorde szuperszonikus utasszállító repülőgép jelenleg 3,5 óra alatt teszi meg. Az igazi megoldás azonban a légüres térben történő repülés lenne, melynek legegyszerűbb magvalósítási módja a szubatomi plazmaburok létrehozása.
Ez az energia egyébként szilárd anyagon keresztül is képes utat vágni. A Jeges-tengeren megfigyeltek már olyan UFO-t is, amely 11 méteres jégpáncél alól emelkedett fel úgy, hogy szinte kirobbantotta a jeget maga felett. Ennek a legtöbbször sarló alakú energiapajzsnak a színe a repülő csészealj sebességétől függ. Az energiakisugárzás legnagyobb sebesség esetén a legintenzívebb, ilyenkor az energiaburok színét vörösnek látjuk. Már arról is van adatunk, hogy a világűrben milyen sebességgel haladnak ezek a járművek. Közegellenállás hiányában elvileg csak a fénysebesség szabhatna határt a haladásuknak. Japán űrkutatók azonban a Soho segítségével a fénysebesség 14-szeresét regisztrálták. Az általuk fellőtt napvizsgáló műhold fotóit elemezve észrevették rajta egy UFO-t, amely 4 176 000 km/s sebességgel haladt a napkarima mentén. 
Aki még nem tudná a repülő csészealj elnevezés az újkori UFO-észlelések kezdetekor, 1947. június 24-én került be a köztudatba. Ezen a napon a 32 éves, Idaho állambeli Kenneth Arnold (egy szenvedélyes amatőr pilóta) Földön kívüli járműveket látott, amelyeket a beszámolójában repülő csészealjakhoz hasonlított. A Washington állambeli Cascade-hegységben egymotoros gépéből mintegy 3000 méteres magasságban egyszerre 9 ilyen tárgyat észlelt, amint egymás után repültek. Az újságírók tőle vették át a “repülő csészealj” kifejezést, habár ezt 1878-ban a Daily News tudósítója is használta már, amikor John Martin texasi farmer Denison város környékén hasonló járművet látott. Az “UFO” elnevezés pedig nem más, mint az azonosítatlan repülő objektum, angolul Unidentified Flying Object rövidítése. A földönkívüli űrhajókat egyébként az egész világon ezzel a szakkifejezéssel illetik, kivéve Franciaországot, és a spanyol nyelvterületet ahol “OVNI” a nevük. Ismert még az USO (Unidentified Swimming Object) kifejezés. Az azonosítatlan úszó objektum azonban nem más, mint a tengerbe merült, tengeralattjáróként közlekedő UFO. A vízben is ugyanúgy halad, mint a levegőben. Nem ér hozzá a vízhez. A jármű fém burkolatából kisugárzódó plazmaburok által keltett légüres kapszulában siklik előre. Ebben a közegben is a súrlódás hiányának tudható be az igen nagy sebessége. 
Sokszor bebizonyosodott már, hogy ezeket a járműveket hagyományos eszközökkel megtámadni is lehetetlen, mert az űrhajót körülvevő intenzív energiapajzs illetve a fedélzeti sugárfegyver a kilőtt rakétát, vagy a támadó repülőgépet egy pillanat alatt dematerializálja. Mivel kint a világűrben semmi sem lassítja az UFO-k haladását, ezek a járművek a fénysebességet is könnyen el tudják érni. Miután ilyen sebesség mellett gyorsításnál és lassításnál már elviselhetetlen mértékű tehetetlenségi erő lépne fel, ezért biztos, hogy birtokukban van az antigravitációs energia tetszőleges mértékű sűrítési módszere. Ezt látszik alátámasztani az a megfigyelés is, hogy az UFO-k maximális sebességgel történő haladásuk során is képesek egy pillanat alatt megállni vagy irányt változtatni, és ugyancsak egy szemvillanás alatt képesek a legnagyobb sebességüket elérni.
Több jel mutat arra, hogy az UFO-nak az energiaburkán kívül a hajtóműve is szubatomi energia. Erre utal az a megfigyelés, hogy földreszállásuk után a hajtóműből kiáramló lángnyelvek nem gyújtják fel a növényzetet, nem roncsolják szét a növényi sejteket, és nem égetik össze a talajt. Az intenzív energiakiáramlás következtében a fűszálak csupán elsárgulnak, a gyökerük viszont érdekes módon elszenesedik. Ezzel egyidejűleg a talaj kémiailag megváltozik, és emiatt a leszállás helyén a jármű méretével arányos kör alakú területen éveken keresztül nem nő új növényzet. Ehhez valószínűleg az is hozzájárul, hogy a szubatomi sugárzás hatására a talaj rendkívül szárazzá válik, nem képes magába szívni a vizet, sőt vízbe szórva lebeg a felszínen, nem alakul sárrá. Különös következmény még, hogy a legintenzívebb sugárzásnak kitett helyeken a talaj sterillé, mikroorganizmusoktól mentessé válik. Ha az UFO országúton landol, akkor felszállás után az aszfalt sokszor meggyullad úgy, hogy az égés mindig belülről, a mélyebb rétegekből indul ki. Ez a hőhatás leginkább a mikrohullámú sütőhöz hasonlítható, azzal a különbséggel, hogy itt nem elektromágneses, hanem szubatomi energiasugárzás a belülről kifelé irányuló melegedés kiváltó oka. Sajátos hatása ennek az energiakisugárzásnak, hogy megbénítja az elektronáramlást, közvetlen közelről leállítja a gépkocsik gyújtását, működésképtelenné teszi a repülőgépek navigációs rendszerét, vagy nagyfeszültségű távvezetékek felett áramkimaradást okoz. Az UFO távozásával ezek a hibák rendszerint maguktól megszűnnek.
A hozzánk érkező idegenek feltehetően eltérő fejlettségi szinten álló civilizációk küldöttei. Ezt igazolja az a megfigyelés is, hogy egy részük, számítva az ellenséges magatartásunkra, különleges szkafandert visel, illetve általunk még fel nem fedezett nagy atomsúlyú anyagokból készült ruházattal védekezik a támadások ellen. Ennek a fémesen csillogó vagy sötét színű egybeszabott ruházatnak a jellegzetessége, hogy rendkívül szilárd, hagyományos eszközökkel szétroncsolhatatlan. A legfejlettebb civilizációk képviselői azonban már energiaburokkal védik önmagukat. Ez egy olyan átlátszó gömb, amelyen semmilyen anyag nem képes áthatolni, a külvilágból csak olyan anyag juthat be a gömbbe, amelyet a bent lévő személy beenged.
Érdekes megfigyelés, hogy a bennünket először felkereső idegenek félnek a vakuval történő fényképezéstől. Ilyenkor maximális sebességgel cikcakkban elrepülnek. Ennek a sajátos viselkedésnek valószínűleg az az oka, hogy a vakut koncentrált energiaforrásnak vélik, és azt hiszik, hogy sugárfegyverrel támadtunk rájuk. Egészen más reakciót vált ki ez a cselekedet a világunkat jól ismerő földönkívüliekből. A jóindulatúak nem törődnek vele, a rosszindulatúak viszont sugárfegyverrel visszalőnek, ami nem sok jót ígér a gyanútlan fényképésznek. Figyelemre méltó még, hogy a földön többfelé is találtak már úgynevezett “angyalhajat” amely nagy valószínűséggel az UFO-k valamilyen salakanyaga. Lehet hogy ez a szénből, vasból, magnéziumból és más elemekből álló szálas anyag a szubatomi energiaforrás, vagy ez már csak a mellékterméke az energiagerjesztésnek? Nem zárható ki az sem, hogy ez a pókhálószerű anyag az UFO-k interplanetáris, illetve dimenziók közötti közlekedésének következménye. A hiperűrsebességgel történő utazások során, az étertestről fizikai testre átváltva olyan intenzív szubatomi reakció lép fel, ami a levegőből kicsapja ezeket a zselés tapintású szálakat. Ezt a feltételezést támasztja alá, hogy a spiritiszta szeánszok során gyakran megjelenő ektoplazma is hasonló tulajdonságú. Ez is nyomtalanul felszívódik egy idő után, mint az angyalhaj. Elképzelhető, hogy hasonló okokra vezethető vissza a sokfelé talált rejtélyes tűk keletkezése is.
*
A materializáció és a dematerializáció elve alapján viszonylag egyszerűen megfejthető lenne a teleportáció rejtélye is. Mint ismeretes, a teleportáció tértől és időtől független jelenség. Márpedig nehezen képzelhető el, hogy egy bármekkora tömegű test pillanatok alatt eljuthasson Földünk bármilyen távoli pontjára, még akkor is, ha ez a jelenlegi feltételezéseink szerint a negyedik dimenzióba való átforgatás útján történik. A teleportáció végbemenetelére sokkal racionálisabbnak tűnik az a magyarázat, hogy az, aki elő kívánja idézni ezt a jelenséget, tudatának alsó tartományában kapcsolatba lép a világegyetem központi memóriájával. Közli, hogy mit és hová akar áttelepíteni, és ha az nem ütközik az univerzum törvényeivel, akkor a jelenség egy pillanat alatt lezajlik. Az objektum eredeti helyén dematerializáció megy végbe, és ugyanabban a pillanatban materializáció útján megjelenik az objektum az új helyen. Energiát szállítani nem kell, mert mindenütt korlátlan mennyiségben áll rendelkezésre, a Magasabb Intelligencia központi, vagy a Földet felügyelő kihelyezett számítógépén keresztül pedig könnyen megvalósítható a tökéletes kopírozás. A szállítás tehát elmarad, így ezen az alapon szemlélve a jelenséget már könnyen érthető az időtől és távolságtól való relatív függetlensége. A magas fokú értelem jelenlétére utal, hogy a dematerializálódott tárgy néha nem az eredeti formájában materializálódik újra. Valószínűleg a folyamat tökéletesebb megértését próbálták elérni a túlvilági erők azzal, hogy 1975-ben, Velencében egy ötéves kislány kezében a teniszlabda úgy tűnt el, és jelent meg újra, hogy a gumiballonja kifordult, és közben a levegő sem szökött el belőle.
Mindezen jelenségeknek egy fura keveréke a spontán pszichokinézis (Poltergeist) melynek jellegzetessége, hogy levitálnak körülöttünk a tárgyak, vagy teleportáció illetve materializáció útján olyan tárgyak jelennek meg a helyiségben, amelyek azelőtt nem voltak ott. Más parapszichológiai jelenségekkel ellentétben a Poltergeist (poltergeiszt) működési mechanizmusára egyelőre semmilyen tudományos magyarázat sincs. Kiváltásának legvalószínűbb oka, hogy a családban vagy a munkahelyen egy médiumi képességekkel rendelkező személy labilis idegállapotba kerül, és eközben lecsökken az agyfrekvenciája arra a szintre, ami aktiválja a földi világunkban láthatatlanul jelen levő démoni erőket. A különböző berendezési tárgyakkal való dobálózást, oda nem illő tárgyak materializálását tehát láthatatlan szellemek végzik. 
Ezt a feltételezést támasztja alá az a megfigyelés is, hogy ennek a jelenségnek a fellépése során a kísértetjáráshoz hasonlóan érezhetően csökken a helyiség hőmérséklete. Érdekes, hogy a levitáló, repülő tárgyak viszont melegek, sőt sok esetben forrók. További bizonyíték, hogy ez a jelenség sohasem egyformán zajlik. A poltergeistek csínytevésének listáját a végtelenségig lehetne sorolni, olyan változatos. A démonvilág önkéntelenül megidézett küldöttei romboló tevékenységük során többnyire tekintettel vannak a közelben tartózkodó emberek testi épségére. Néha azonban olyan goromba szellemek érkeznek, akik nem csak a helyszínt változtatják csatatérré, hanem eszeveszett vagdalkozásaikkal súlyos sebeket ejtenek a közelben tartózkodókon.
Gyakori megnyilvánulási módja még ennek a képességnek, hogy a spontán pszichokinézist előidéző többnyire serdülőkorú vagy frusztrált személynek annyira intenzív az energiakisugárzása, hogy felgyújt maga körül minden éghető anyagot, vagy olyan erős szikrák ugrálnak ki a testéből, hogy tönkreteszi a közelben lévő elektromos berendezéseket. Akadnak olyan esetek is, amikor nem tűz, hanem vízömlés keletkezik a házban. A kisebb tócsákban megjelenő víz vagy a padlón keletkezik, vagy a mennyezetről hullik le. Csőtörésnek azonban nyoma sincs, a víz ugyanúgy ahogy a tűz a “semmiből” keletkezik. Bizonyos esetekben ez az igen kellemetlen helyzet átmenetileg megszüntethető, ha a jelenséget előidéző személy ágyának vagy székének lábai alá üveget helyezünk. A Poltergeist egyes fajtáinál az is segít, ha a kabátunk bal zsebébe gombostűt rakunk. Régen ördögűző szertartással próbálták a gonosz szellemet eltávolítani a környékről. Ebben az esetben azonban ez az eljárás nem mindig használ, sőt a szellemek tevékenységét még intenzívebbé teszi. 
A parapszichológiai jelenségek gyakran egymásba folynak. Sok esetben nem különíthető el élesen az egyik megnyilvánulás a másiktól. Az agyfrekvencia kontroll nélküli lecsökkenése következtében az is előfordul, hogy az illető egyszerre több parajelenséget idéz elő. Ilyen keveredés tapasztalható annál a magyar asszonynál, aki a testéből kiáramló erős mágneses sugarakkal látszólag telekinézist hoz létre. A körülmények azonban arra vallanak, hogy az általa életre keltett jelenségek előidézésében nagy szerepe van a Poltergeist szellemeinek is. Különösen a fémtárgyakra gyakorol erős hatást, de a villamos készülékek is különösen viselkednek a jelenlétében. Mielőtt ráülne egy székre, megvizsgálja, hogy nincs-e benne fém alkatrész. Egy idő után ugyanis az egyes elemeket rögzítő csavarok maguktól kicsavarodnak, a szegecsek pedig elnyíródnak, melynek következtében a szék vagy fotel összecsuklik alatta. Lakása ajtaján lötyögnek a zárak és a zárcímkék, mivel minden csavar naponta kilazul bennük. Karórát nem hord, mert néhány napi viselés után a rugók és a fogaskerekek összevissza hajlottak benne. Még mielőtt végleg kimúlt volna a szerkezet, az óramutatók visszafelé jártak. Ezt követően kvarcórával próbálkozott, de ezzel sem volt szerencséje. Ez is megbolondult. Egyszer 25 órát mutatott.
A munkahelyén az íróasztalát “katasztrófa sújtotta övezetté” nyilvánították a kollégái, mivel minden tönkrement a közelében. Az asztali lámpája nála nem volt hajlandó világítani, pedig egy asztallal odébb kifogástalanul működött. Az olló szétesett a kezében, az ecsetnek kilazult a nyele, a tűzőgép elakadt. A munkatársai már nem mertek semmit kölcsönadni neki, mert mindent “elrontott”. Ha elhaladt egy pénztárgép mellett, a legkevesebb, hogy elkezdett sípolni. Az újonnan vásárolt mosógépe pár nap alatt elromlott. A szerelő szerint “valaki” erőszakosan visszafelé tekerte a programkapcsolóját. Amikor divatba jött a kanálhajlítás, ő is megpróbálkozott vele. Neki még simogatni sem kell a szárát. Megfogja a végét, és néhány perc múlva a feje magától elkezd az óra járásával ellenkező irányba csavarodni. A belőle kiáramló erős mágneses sugarak az élő szervezetre is hatást gyakorolnak. Amikor a kis unokája meglátogatja, hazatérve rendszeresen megbetegszik. Egyik ismerősének a veseköve mindig megmozdul, amikor nála van. Saját szervezetére sem gyakorol jó hatást ez a mindent megmozgató energia. Az orvosok szerint a gerince soha nem látott módon eldeformálódott. 
Külföldön is nagyon gyakori ez a jelenség. Missouri államban a kamaszkorú Jennie Morgant nem volt célszerű megérinteni. Aki ezt megtette, olyan erős “áramütés” érte, hogy eszméletét vesztette. A fiatal lány testéből minduntalan “elektromos szikrák” pattantak ki. Az állatok sem szerették, ahogy megérezték a közeledtét, gyorsan menekültek előle. Úgy látszik a fájdalom is kiválthatja a megnövekedett energiakisugárzást. Amikor a bristoli Henburyben lakó Vivian Jones eltörte a karját, jelenlétében a lekapcsolt izzólámpák pislákolni kezdtek, órák álltak meg, sőt a televízió is megbolondult. A 12 éves lánynak gyakran égnek meredtek a hajszálai, és “megrázta” a családtagjait, ismerőseit. A fürdőkádból pedig alig tudták kicibálni, mert a szervezetéből kiáramló töltések leföldelődése következtében az egész teste vibrált és rezgett. 
A hivatalos szervek egyelőre nem vesznek tudomást erről a jelenségről, pedig ezeknek a különleges embereknek a felkutatása a tudományos haladás szempontjából alapvető fontosságú lenne. Ők ugyanis a kísérletet végző kutatók számára bármikor képesek azokat a parapszichológiai jelenségeket produkálni, amelyeknek művi előállítása ma még nem lehetséges. A parapszichológiai képesség egyébként sok emberben megvan, de ha nem figyelnek oda, nem bontakoztatják ki, ugyanúgy elkallódik, mint a művészi képességek. Sok múlik tehát a környezet megértésén és segítségén. Megfelelő közegben ezek az adottságok kiteljesednek, de sajnos el is tűnhetnek, ha a birtokosuk egészségromboló életmódot folytat. Például nem egy orosz parafenoménről tudunk, akik elitták a tehetségüket.
Egy másik kellemetlen következménye a jobb agyfélteke fokozott aktiválódásának, amikor valaki agyfrekvenciájának tartós lecsökkenése miatt állandó kapcsolatba kerül az abszolút világgal. Ennek egyik megnyilvánulása, hogy ezek a személyek tökéletesen emlékeznek az előző életeikre, és emiatt gyakori víziók gyötrik őket. Sokszor gonosz túlvilági erők is telepatikus kapcsolatba lépnek velük amire ők félelemmel, idegrohamszerű tiltakozással reagálnak. Súlyosabb esetekben előfordul a “megszállottság” is, amikor egy démoni lény költözik a beteg testébe. Mivel a “normális” emberekből álló társadalom egyelőre nem tud mit kezdeni az ilyen állapotban lévő személyekkel, megbomlott agyúnak nyilvánítják, és elmegyógyintézetbe zárják őket. Jelenleg tehát több tucatnyi képzetlen médium, és kiűzetést igénylő áldozat sínylődik ezekben az intézetekben anélkül, hogy akár ők, akár az “ápolóik” tisztában lennének ezzel a helyzettel.
*
Ugyancsak ősrégi rejtélye az emberiségnek a gömbvillám. Ha a Fülöp-szigeteki gyógyítók által alkalmazott energiával vagy telekinézissel le lehet győzni a molekulák közötti kohéziós erőt, akkor hasonló hatásmechanizmusa alapján joggal feltételezhetnénk, hogy a gömbvillám nem más, mint egy Yang jellegű koncentrált szubatomi energiagömb. Ismeretes ugyanis, hogy ha a gömbvillám belevág egy fémtárgyba, akkor az a kohéziós erő csökkenése folytán megnyúlik, képlékennyé válik. Az előzőek alapján már könnyebben megérthető az is, hogy a gömbvillám hogyan képes akár a legvastagabb falakon is átsétálni. Ilyenkor vagy megnyitja a falat a rendkívül erős antikohéziós erőterével, vagy lyukat vág bele úgy, hogy az útjába kerülő anyagot dematerializálja. Miután a materializáció jelenségét is ez a különleges energia idézi elő, ez magyarázatot ad arra a furcsa jelenségre, hogy a szubatomi energiarészecskékből álló tűzgolyó megszűnésekor miért kerülhetnek ismeretlen eredetű tárgyak a gömbvillám eltűnésének helyére.
Ez a jelenség azonban túlságosan összetett ahhoz, hogy magától létrejöhessen, ezért nem zárható ki, hogy a Poltergeisthez hasonlóan a gömbvillámok tevékenységét is intelligens erők irányítják. Erre utal, hogy a gömbvillám sokszor igen nagy kárt tesz az épületekben (falakat üt át, háztetőket emel le, összeégeti az épület elektromos vezetékeit, villamos készülékeket robbant fel, vagy állatokat öl meg), de többnyire elkerüli az embereket. Csak nagy ritkán öl meg valakit. A Poltergeist dühöngő szellemeihez hasonlóan a gömbvillám haladási irányát, és megsemmisülésének módját irányító szellemek is ügyelnek a jelenlevők testi épségére. A tréfa azonban nem áll távol tőlük sem. Ezt bizonyítja egy magyar szemtanú esete is: “Egy nyári zápor után hazafelé mentem, amikor a fejemtől 30 centiméterre megpillantottam egy teniszlabda nagyságú világospiros gömböt, ami lassan a derekamig ereszkedett. Ott egy pillanatra megállt, majd a hátam mögé került, és a mellettem levő vizesárokba gurult. Az árok alján egyszerűen eltűnt. Nem adott hangot, nem sistergett amikor a vízzel érintkezett, és hőt sem éreztem a közelében. Eltűnésének pillanatában azonban legalább 3 vedernyi víz ömlött egyszerre a nyakamba, szerintem az égből. Ez azért is furcsa, mert már nem esett az eső, és a víz csak azon a körön belül zúdult alá, ahol a gömbvillám körbejárt.”
A szakirodalom ennél meglepőbb esetekről is beszámol. Szakmai körökben köztudott, hogy a koncentrált szubatomi energia előszeretettel hatol be fémtárgyakba és ionizálható folyadékokba (pl. vízbe), a szigetelőanyagokat pedig érintetlenül hagyja. Néha azonban ennek ellenkezőjére is képes. Egy Magyarországon történt esemény azt bizonyítja, hogy ez az energia bizonyos erők közreműködésével azt tesz tönkre, amit akar. Jelen esetben a villamos szempontból igen jó szigetelőnek tartott műanyag tárgyak estek áldozatul a rombolásnak. Ezt a meghökkentő esetet egy siófoki óvodában dokumentálták 1995. december 20-án. A reggel beérkező óvónők már a folyosó falain is ragadós lepedéket láttak, de az igazi meglepetés az előző napi ünnepség helyszínén várta őket. A szoba közepéről hiányoztak a műanyag székek és az asztal. Nem tűntek el nyomtalanul, mert helyüket szürkés tócsák mutatták a szőnyegpadlón, és közöttük voltak a bútorok épen maradt fémcsavarjai. A tócsára megdermedt rongyként csüngtek rá a mennyezetről a fénycsőarmatúrák megolvadt műanyag burkolatai. A karácsonyfa csúcsdísze is kókadtan lógott lefelé, de csak azért, mert műanyagból volt. A leheletvékony üvegdíszek és a színes papírba csomagolt szaloncukrok sértetlenek maradtak. A kazettás rádiómagnó műanyag kávája úgy folyt szét, hogy a rárakott fűzfa kosár és a fapolc, amelyen állt, még csak meg sem pörkölődött. A jászolban levő műanyag játék baba teste is megolvadt, a ruháján és az alatta levő szalmán azonban semmi nyoma sem volt hőség okozta károsodásnak. Minden fizikai törvényszerűségnek ellentmond az a sajátos szelekció is, hogy nem minden műanyag tárgy olvadt meg a helyiségben. A műanyagházas fényképezőgép tócsává olvadt ugyan, de a benne levő, pótolhatatlan felvételeket tartalmazó film épen maradt. Ez azért is zavarba ejtő, mivel a filmeket ma már nem celluloidból, hanem PVC-ből vagy egyéb műanyagból gyártják. Még sugárzás sem érte, hiszen utólag elő tudták hívni.
Valamiféle intelligens erő jelenlétére utal az a beszámoló is, hogy a pusztulás előtt néhány órával egy cigányasszony azzal a kéréssel állított be ebbe a helyiségbe, hogy vegyék fel a gyermekét az óvodába. Az óvónők némi türelmetlenséggel közölték vele, hogy év közben nincs felvétel, és különben is éppen a karácsonyi ünnepségre készülődnek, most nem érnek rá a problémájával foglalkozni. A megsértett asszony erre ezzel az átokkal illette őket: “Csapjon a mennykő az óvodába!”, majd feldúltan távozott. A tűzoltók a mai napig sem értik, mi történt. Egy azonban biztos, nem villámcsapás érte az épületet. Az eset utólag is tanulmányozható, mivel a siófoki városi televízió egy 9 perces videofelvételt készített a helyszínről. Sajnos tudományos körökben nem keltett visszhangot ez az eset. Egy önmagát komolynak tartó kutatónak gondot okoz a mágikus elemek keveredése a fizikai jelenségekkel, ezért távol tartja magát az efféle összefonódásoktól. Az élet azonban gyakran produkál ilyen eseteket, ezért teljes komplexitásában kell vizsgálni a megnyilvánulásait.
Ha a gömbvillám elektromos berendezéseknek csapódik, akkor töltése az UFO-k energiakisugárzásához hasonlóan megbénítja az elektronáramlást, amely később magától helyreáll. Ennek a jelenségnek feltehetően az az oka, hogy a koncentrált szubatomi energiát kibocsátó generátor elektronhiányos atomjai olyan erős vonzóhatást gyakorolnak a besugárzott fémes vezető szabadelektronjaira, hogy azok többé nem engedelmeskednek a két végpontjuk között fennálló feszültségkülönbségnek. Mivel a külső vonzóerő nagyobb, mint a belső potenciáltér vonzóereje, a szabadelektronok mozgásiránya megváltozik, nem a pozitív elektróda, hanem a szubatomi energiaforrás irányába áramlanak. Fémes összeköttetés hiányában azonban megrekednek a fémes vezető palástja mentén, és ott lebénulnak. Ez a hatás mindaddig tart, amíg a belső erőtér ismét nagyobb nem lesz a külső vonzóerőnél. Ezt követően helyreáll a normális elektronmozgás, újra megindul az áram a vezetékekben.
Egyelőre nem tudjuk, hogy az UFO-k szubatomi generátora milyen módon állítja elő a koncentrált energiasugárzást. A gömbvillámmal kapcsolatban ugyancsak érthetetlen számunkra, hogy a szubatomi energiarészecskék összesűrűsödése a természetben miért és milyen módon megy végbe. Most még csak annyi biztos, hogy szoros összefüggésben áll a villámlással. Ez a jelenség ugyanis többnyire nagyobb nyári záporok után figyelhető meg. Úgy látszik, hogy a hagyományos villámlást előidéző több millió voltos elektromos kisülés, s az általa keltett kb. 60 ezer ampernyi áramerősség, valamint a min. 30 ezer oC-os hőmérséklet nem csak fény- és hangjelenséget produkál, hanem összesűríti az étert is. Ennek valószínűségét növeli, hogy a villámok energiájának 85%-a a villámcsatorna felmelegítésére fordítódik. Ennélfogva egy erőteljes villámlás középpontjában a keletkező energia értéke elérheti a 10 milliárd Joule-t is. Egy bizonyos szint felett a pozitív szubatomi energiarészecskék vonzóereje már olyan nagy, hogy ez az energiagömb képes önmagát fenntartani, nem oszlik szét alkotórészeire. Ha ezt a jelenséget sikerülne leutánoznunk, mesterséges körülmények között létrehoznunk, akkor ez a korszakalkotó eljárás minden valószínűség szerint forradalmasítaná az ipart, az energiatermelést és életünk szinte minden területét.
Budapest, 1990. április

IV. fejezet
PSZICHOORIENTÁCIÓS GYÓGYÍTÁS;
AZ ÉLET TITKAI

Mostantól kezdve egyre mélyebbre merülünk a szubatomi energiarészecskék világába, de továbbra se feledkezzünk meg a természetgyógyászatról. Az egészségtelen táplálkozás sok helytelen szokásból tevődik össze. Ezek egyike az elégtelen folyadékfogyasztás.

Kiegészítő természetgyógyászati módszerek
Az előző fejezetben megismerhettünk a Kneipp-féle vízkúra egészségünkre gyakorolt jótékony hatását. A víz azonban nem csak külsőleg alkalmazva, hanem belülről is tisztítja a szervezetet. Korunk rohanó embere mind több gyárilag előállított, vegyszerekkel kezelt élelmiszert fogyaszt. Ezek a mérgek testszerte lerakódnak. A vese megpróbálja ugyan eltávolítani szervezetünkből a testidegen anyagokat, de ezt csak úgy tudja megtenni, ha elegendő folyadék áll a rendelkezésére a sejtek átmosására. Ahhoz hogy méregtelenítő szerveink kellő hatékonysággal el tudják látni feladatukat, naponta legalább 2,5 liter folyadékot kell magunkhoz vennünk. Ebből kb. l,5 liternyi mennyiség az elfogyasztott ételek víztartalma következtében jut a szervezetünkbe, a maradék 1 litert viszont pótlólag kell meginnunk. Ennek legcélszerűbb módja az ásványvízfogyasztás. Ezt már korán reggel ajánlatos elkezdeni, mert a felkelés után megivott 1-2 pohár szénsavmentes ásványvíz kedvező hatást gyakorol az emésztésünkre is. Arra azonban ügyeljünk, hogy az étkezések alatt ne igyunk se vizet, se más folyadékot. Az étkezések közben fogyasztott víz ugyanis csökkenti a nyálképződést, ami lehetetlenné teszi ennek a fontos előemésztő folyamatnak a lezajlását. Ezen túlmenően hígítja a gyomornedveket, mely által jelentős mértékben csökken az emésztés hatásfoka, mivel a gyomornak előbb a pótlólag felvett vizet kell feldolgoznia. Emellett kitágul a gyomor, ami szintén nehezíti a munkáját. Különösen ne igyunk jégbe hűtött italokat, mert ez esetben a gyomornak előbb fel kell melegíteni testhőmérsékletre a hideg folyadékot, és csak utána tudja elkezdeni az emésztést. Ha az egyes étkezések között elegendő vizet fogyasztunk, akkor evéskor nem leszünk szomjasak. Aki végképp nem tudja leküzdeni ezt a rossz szokását, inkább étkezés előtt igyon folyadékot, mint utána, mivel ez kevésbé árt a gyomornak. Az sem jó, ha sokféle ételt eszünk egyszerre, mert ennek feldolgozása szintén nagy erőfeszítést igényel a gyomortól. Különösen káros a nyers és a hőkezelt ételek együttes fogyasztása. 

Önszuggesztió
Az abszolút világ birtokbavételének legegyszerűbb módja az önszuggesztió. Az Agykontroll szabályainak tanulmányozása során az önszuggesztiós gyakorlatokat már a könyv első elolvasása után célszerű elkezdeni. A bonyolultabb szabályokat valószínűleg csak a második olvasás után fogjuk tökéletesen felfogni, de a bétaprogramozást mindenki már első alkalommal érteni fogja. Ezért ne várjunk, amíg az egész anyagot maradéktalanul elsajátítjuk, mert a mielőbbi gyógyulásunk érdekében minden elvesztegetett napért kár. Az önszuggesztió mottója: “Változtasd meg a tudatodat és a valóság is megváltozik”. Ha bétában megváltoztatjuk a véleményünket saját magunkról, ezzel átprogramozzuk agyunk jobb féltekéjét, amely a kívánt tulajdonságúra formál bennünket. A gondolatot testünk tetté alakítja. A Biblia szerint “a szavak testet öltenek”. Amit meggyőződéssel mondunk ki, az előbb-utóbb valósággá válik. Ennek közvetlen oka az agy két féltekéjének sajátos együttműködésében rejlik. Tudniillik amit a bal agyfélteke gondolatban kijelent, azt a jobb agyfélteke kézzelfogható valósággá formálja. Tehát amit tudatosan elfogadunk, a lelkünk mélyén elhiszünk, azt a tudatalatti magáévá teszi, és korlátlan lehetőségeit kihasználva mindent megtesz annak érdekében, hogy sorsunk ennek megfelelően alakuljon. Gondolataink tehát felszabadítják a tudatalatti hatalmát. Ezért aki változtat a gondolatain, az a sorsát is megváltoztatja.
Jobb agyféltekénk gondolati úton való befolyásolása azért lehetséges, mivel a tudatalatti nem kritizál, hanem elfogadja agyunk tudatos döntését, és a szerint cselekszik. A tudatalatti bármilyen irányú befolyásolhatóságának legegyértelműbb bizonyítékát a hipnózisban figyelhetjük meg, mert ebben az állapotban a hipnotizőr kikapcsolja a tudatos agyat, és szavak útján irányítja a tudatalattit. Mivel a tudatalatti nem rendelkezik semmiféle kritikai képességgel, vakon követi a hipnotizőr utasításait, még akkor is, ha ez negatív következményekkel jár a médiumra nézve. Agyunk jobb féltekéje tehát mindent igaznak tekint, amit a tudatosan mérlegelő elme kijelent. Emiatt kell gondosan megválogatnunk a gondolatainkat, és ezért nem szabad megengednünk, hogy negatív gondolatok befészkelhessék magukat a tudatunkba.
Az önszuggesztió gyakorlati kivitelezése során döntő fontosságú a célba jutás módjának megváltoztatása. Ennek az előző fejezetben már említett követelménynek a lényege, hogy a tudatalattit nem lehet akarattal szolgálatra bírni. Az önszuggesztió módszerének mechanikus gyakorlása sem hoz eredményt, sőt ettől a dolgok még rosszabbra fordulnak. Aki pl. sikerre vágyik, annak nem elég naponta többször gépiesen elismételni, hogy: “sikeres vagyok, sikeres vagyok” mert ez önmagában még nem hoz sikert, és az eredménytelenségbe előbb-utóbb belefáradunk. A vágyaink tárgyát kifejező szavak gyakori ismételgetése szükséges, de nem elégséges feltétele annak, hogy az óhajtott állapotot elérjük. A sikert nem csak akarni kell, hanem el is kell képzelni, képileg minden lehetséges részletében meg kell jeleníteni, át kell élni. Erre azért van szükség, mert ha a vágyaink és az elképzeléseink ellentmondanak egymásnak, akkor mindig a képzelet győz. Ha vágyunk a sikerre, de képzeletünkben a kudarc képe jelenik meg, akkor bármennyire erőlködünk, nem fogunk sikert elérni, hiszen a tudatalatti mindig az erősebb javaslatnak engedelmeskedik. Mivel a kép több és ezáltal meggyőzőbb információt tartalmaz, mint a hang, a tudatalattink a képzeletünk által kialakított javaslatnak veti alá magát.
A képzelet pozitív irányú befolyásolásának legtöbbször az az akadálya, hogy vágyainkat a lelkünk mélyén hazugnak érezzük. Irracionális, fizikailag megvalósíthatatlan vágyak esetén a józan ész diktálta negatív reakció ellen nem sokat tehetünk, a legtöbb esetben azonban a sikertelenség a hit, a meggyőződés hiányára vezethető vissza. A normális, épelméjű emberek vágyai ugyanis sohasem elérhetetlenek, csak a beléjük vetett hit olyan kicsi, hogy hazugnak érzik a megvalósulás lehetőségét. A hit erejére és az emberek kishitűségére utal Jézusnak az a Bibliában található kijelentése is, hogy: “Ha csak akkora hitetek lenne, mint ez a kis mustármag, hegyeket tudnátok vele megmozgatni.”
A képi megjelenítés a tudat meggyőzésén kívül azt is lehetővé teszi, hogy az Agykontrollból ismert harmadik nélkülözhetetlen feltétel, az elvárás is hatékonyan bekapcsolódhasson az önszuggesztió folyamatába. A vágy ugyanis önmagában még akkor sem elég kívánságaink beteljesüléséhez, ha hiszünk a megvalósíthatóságukban. Ahhoz, hogy vágyaink valósággá váljanak, el kell várnunk a sikert azoktól, akiktől függ. Ennek leghatékonyabb módja a vizualizálás, vagyis az a folyamat, amikor elképzeljük magunkban, hogy az ügyünkben döntő szerepet játszó személyek pozitív hozzáállásukkal elhárítják az utunkban álló akadályokat, számunkra kedvező helyzetet teremtenek.
Vágyaink valóra válása azonban még sikeres vizualizálás esetén sem mindig biztosított, mert nem elég elképzelni a siker beteljesülését, ügyelnünk kell arra is, hogy negatív gondolatok ne mérgezzék a tudatalattinkat. Ha a képzeletünk szabadjára engedése után kétségeink ismét eluralkodnak rajtunk, lerontjuk a már beindult folyamatot. Dr. Joseph Murphy -t idézve ebben az esetben úgy cselekszünk, mint a rossz földműves, aki az elvetett magot másnap kiássa a földből. Ha már egyszer sikerült elvetnünk a “magot”, hagyjuk meggyökeresedni. Tehát hessegessük el magunktól a káros gondolatokat, és töretlen hittel higgyünk vágyaink beteljesülésében. Sajnos, ez nem mindig sikerül, előfordulhatnak átmeneti visszaesések. Ilyenkor gondoljunk arra, hogy mit tesz a kertész, amikor egy ágyást bevet virágmaggal. A dísznövénnyel együtt kihajtanak a gyomok is. A jó kertész ilyenkor nem esik kétségbe. A dolgot természetesnek tartja, ezért nekilát és kiirtja a nemkívánatos növényeket az ágyásból. Néhány hét múlva a virágok között ismét felüti fejét a gyom. Most sem idegeskedik, hanem fogja a kapát és gyomtalanít. Ez a helyzet azonban már nem egyezik meg az előzővel, mivel kevesebb lett a gyom és a virágok közben megerősödtek. Ugyanígy vagyunk a gondolatainkkal is. Kellő türelemmel a jó gondolatok úgy megerősödnek, úgy elterebélyesednek, hogy már nem tud kihajtani mellettük a gyom, vagyis a rossz gondolat.
Aki egyáltalán nem képes arra, hogy az áhított sikert zavartalanul elképzelje, a káros gondolatokat kiirtsa, válasszon a vizualizálásra egy olyan időpontot, amikor a kritikus elme, vagyis a bal agyfélteke a legkevésbé aktív. Ez rendszerint lefekvéshez készülődve következik be, így ha mindennap elalvás előtt ellazítjuk magunkat, és 5 percet rászánunk arra, hogy elképzeljük vágyaink beteljesülését, hamarosan megtaláljuk a tudatalattinkhoz vezető utat. Később a kisebb sikerek láttán rohamosan nőni fog a hitünk, amely láncreakciószerű javulást fog előidézni az életünkben.
Erőfeszítéseink azonban csak akkor fognak kamatozni, ha a gyakorlati megvalósításban is aktívan közreműködünk, vagyis igénybe vesszük a tudatalattink által megjelölt eszközöket, amelyek kivívják számunkra a kívánt célt. A tudatalatti ugyanis – amint az akarat és a képzelet egyetértésre jut – rögtön nekilát vágyaink megvalósításának. Éjjel-nappal fáradhatatlanul munkálkodik, hogy megtalálja az ideális megoldást. Eközben kihasználja mindazokat a lehetőségeket, amelyeket az abszolút világ kínál, ha kell, még a Magasabb Intelligenciával is érintkezésbe lép. Az így kapott információkat betárolja az agyba, összeveti a lehetőségekkel, és ettől kezdve jobbnál jobb ötletekkel árasztja el a tudatot. Nekünk semmi mást nem kell tennünk, mint megvalósítani ezeket a briliáns ötleteket. Aki azonban ölbe tett kézzel várja a “sült galambot” vagy nem ismeri fel ezekben az ötletekben az “isteni szikrát” az továbbra sem fog érvényesülni, mivel a tudatalattink nem tud helyettünk cselekedni, ő csak irányítani képes bennünket, a megvalósítás ránk vár.
Képzelőerőnk rendkívül fontos tulajdonsága még, hogy nem csak erősebb a szavaknál, hanem intenzitása fordított arányban áll az agyfrekvenciával. Mint tudjuk, nyugalmi állapotban agyunk kb. 20 Hz frekvenciájú energiahullámokat bocsát ki magából. Ha idegesek, zaklatottak vagyunk, agyfrekvenciánk tovább nő, és ezzel együtt csökken a képzelőerőnk. Ez azt jelenti, hogy aki kényszerrel akarja rábírni a tudatalattiját akaratának elfogadására, az éppen ellenkező hatást ér el. Az erőszak megnyilvánulásával együtt járó magasabb agyfrekvencia lebénítja a képzeletet, és szinte teljesen megszűnik a kapcsolat agyunk tudatos és tudatalatti tartománya között. Tudatalattink meggyőzésénél tehát a képzelőerőnket használjuk, és ne az akaratunkat, a megoldás tudatosulása után pedig haladéktalanul kezdjük el a megvalósítást.
A képzelőerő azonban nem csak az önszuggesztió során nélkülözhetetlen, hanem az Agykontroll többi gyakorlatánál is meghatározó szerepet tölt be. Agyfrekvenciánk csökkenésekor ugyanis a képzelőerő egyre inkább aktiválódik, és ezáltal egyre nagyobb hatást gyakorol a tudatalattira. Már a béta tartományban lezajló passzív meditáció során is jelentős mértékben befolyásolja a jobb agyféltekét, hatása azonban alfa tartományban, a dinamikus meditációnál a legintenzívebb, hiszen ebben a frekvenciatartományban a tudat már nem befolyásolja számottevően az agyműködést. Képzelőerőnk intenzitása thétában éri el maximumát, mivel ebben a frekvenciatartományban a bal agyfélteke teljesen kikapcsolódik, és tág teret enged a képzelet csapongásának. E frekvenciahatárok között a szellemen kívül a testet is a képzelet irányítja, így semmi sem lesz többé lehetetlen, amit a képzelet megjelenít, az nyomban meg is valósul. Legyen az akár jó, akár rossz, a tudat nem tudja többé kontrollálni a képzelet tevékenységét. Ebben a tartományban a képzelőerő bármely betegségből képes kigyógyítani bennünket, de bármilyen betegséget létre is tud hozni. A képzelőerő korlátozás nélküli szabadon engedése tehát nem mindig tanácsos, ezért javasolják az Agykontrollban is az alfában történő gyógyítást. Ebben a frekvenciatartományban ugyanis a tudat felügyelő szerepét a Magasabb Intelligencia kihelyezett egységei veszik át, amelyek csak a hasznos elképzelések megvalósítását segítik elő.
Az önszuggesztiós gyakorlatok helye a béta tartomány, hiszen ezt a technikát főleg azok alkalmazzák, akik nem tudják lecsökkenteni az agyfrekvenciájukat. Ha hatékonyabbá akarjuk tenni ezt a módszert, akkor próbáljuk az önszuggesztiós mondatokat minél jobban átélni. A tudatalatti ugyanis szoros kapcsolatban áll az abszolút világgal, és ebben a korlátok nélküli világban az érzelmek sokkal könnyebben rögzíthetők, mint a szavak. Így agyunk jobb féltekéjébe is hamarabb beépülnek az érzelemmel átszőtt közlések. Próbáljuk meg tehát minél jobban átélni az elképzelt sikert, mert ezáltal hamarabb érjük el a célunkat.
Jellemző az érzelmek hatékony rögzülésére, hogy amikor a halálunk után szeretnénk felidézni valamely ismerősünkkel kapcsolatos eseményt, akkor a fénylény nem azt kérdezi tőlünk, hogy az illetőnek mi a neve, vagy mikor született, hanem arra kér bennünket, próbáljuk felidézni azt az érzést, amit a vele való találkozáskor átéltünk. A klinikai halálból visszatértek élménybeszámolója szerint amint ez sikerült, abban a pillanatban előkerült a Magasabb Intelligencia memóriatárából a kívánt képsor, és máris lepergett szemük előtt az esemény. Úgy látszik, az érzelmek olyan intenzív energiasugárzást váltanak ki, hogy szinte kiugranak a száraz, tényközlő adatok közül, így nem nehéz rájuk találni. Egy számsor vagy betűsor keresése esetén az egész információs bázist bitenként át kell vizsgálni, míg érzelmek keresésekor elég a kiugró intenzitású energiaimpulzusokat vizsgálni, és már csak a felidézett, valamint a rögzített érzelem energiaspektrumát kell összehasonlítani. A túlvilág működéséről a későbbiekben még bőven lesz szó, ezért most térjünk vissza az eredeti témához.
Az önszuggesztiót az előző fejezetben leírt módon a gyermekeinknél is igen eredményesen alkalmazhatjuk. Gyermekeinket azonban nem csupán a már meglévő félelmeiktől kell megszabadítani, hanem célszerű megtanítani őket a gondolattisztítás módszerére is. Ha a későbbiek során újabb stressz érné őket, vagy a tévében egy krimi néhány képsorát látva negatív gondolatok indulnának be náluk, akkor tanítsuk meg őket arra, hogy miként tudják ezt a káros programot hatástalanítani. Idézzük nekik Silva szavait: “Ha bármikor negatív hatás ér, vagy helytelen gondolat jut eszedbe, állj meg, nézz kissé felfelé, és hunyd le a szemed. Valamelyik kezed első három ujját szorítsd össze, és gondolatban mondd az agyadnak: Töröld, töröld! Ezzel a félelem forrását csírájában elfojtod.” 
Igen gyakori probléma, főleg diákoknál a lámpaláz, és az ebből eredő beszédzavar. Ennek leküzdésére eredményesen alkalmazható az alábbi autoszuggesztiós gyakorlat. Üljünk le egy kényelmes székre, kezünket, lábunkat, testünket lazítsuk el, hunyjuk le a szemünket, és minden figyelmünket szavaink értelmére koncentrálva gondolatban lassan ismételgessük az alábbi mondatokat: “Nyugodt, derűs, magabiztos és higgadt vagyok. A szavakat érthetően és hangsúlyozottan ejtem ki. A beszéd ritmusára és a mondatok harmonikus hanglejtésére mindig ügyelek. Tökéletes artikulációval és gördülékenyen beszélek.” Ezt a pár perces gyakorlatot mély átérzéssel, és amennyire csak tudjuk, képileg is megjelenítve végezzük, naponta 2-3 alkalommal.

A fájdalom szubjektív érzés, így tudatalattink tartja fenn akaratunktól függetlenül. Az Agykontroll egyik legérdekesebb gyakorlata, hogy amint megnevezzük, tulajdonságait felsorolva tárgyiasítjuk a fájdalmunkat, az objektívvé válik, így tudatunk már kénytelen foglalkozni vele. A bal agyfélteke tudomást szerezve az objektív problémáról utasítást ad az agy megfelelő tartományának, hogy a konkretizált helyre fájdalomcsillapító endorfint küldjön. Silva módszerét kissé kibővítve, a tárgyiasítást az alábbiak szerint célszerű végezni. Vegyük sorra az öt érzékszervünkre alapuló kérdéseket és magunkba mélyedve képzeljük el, majd gondolatban jelentsük ki a számunkra legelfogadhatóbbnak tűnő választ.
1. Mutassunk rá a fájdalom pontos helyére! (tapintsuk meg a fájdalmas testrész középpontját)
2. Ha a fájdalmat dobozba zárhatnánk, mekkora doboz kellene ehhez? (pl. egy konzervdoboz)
3. Ha a fájdalmat látnánk, milyen színű lenne? (pl. lila)
4. Ha a fájdalmat megízlelhetnénk, milyen ízű lenne? (pl. keserű)
5. Ha a fájdalmat megszagolhatnánk, milyen szaga lenne? (pl. dohos)
6. Ha a fájdalmat hallhatnánk, milyen hangot adna? (pl. sípoló)
Ezt követően gondoljunk arra, hogy a fájdalmat lokalizáltuk, tulajdonságait megismertük, így lehetővé tettük, hogy agyunk megszüntesse a kellemetlen érzetet. Erős ingerhatás esetén a ciklust mindaddig ismételni kell, amíg a fájdalom el nem múlik. Agykontroll tanulmányaink előrehaladtával a hatodik érzék, az ESP (Extra Sensory Perception) segítségével a tudatalatti tartományban már a fájdalom okát is megkereshetjük és a Képzeletbeli Képernyő (Elmetükre illetve Laboratóriumi Képernyő) technikáját alkalmazva a panaszt végleg megszüntethetjük. A tárgyiasítás technikája gyermekeinknél is igen hatásos lehet, mivel apró sérüléseik vagy gyomorrontás következtében hol a kezük, hol a lábuk, hol a hasuk fáj. Miután a tűrőképességük ebben a korban még rendkívül csekély, ezért már a legkisebb fájdalom is kétségbeesést, hisztériás megnyilvánulásokat válthat ki bennük. Megkönnyíti helyzetünket, hogy játékos jellegénél fogva ezt a módszert gyermekeink könnyen meg fogják tanulni, és bármikor szívesen alkalmazzák.
Ugyancsak nagyon érdekes és rendkívül egyszerű gyakorlata az Agykontrollnak az úgynevezett Pohár Víz technika. Ehhez a gyakorlathoz szintén nem szükséges alfába kerülni, mert béta tartományban is működik, és meglehetősen hatékony. Egyébként a pszichológusok egyszerűségénél és igen jó hatásfokkal való alkalmazhatóságánál fogva ezt tartják az Agykontroll legzseniálisabb gyakorlatának. Ennek a technikának a lényege, hogy ha olyan jellegű problémánk van, hogy képtelenek vagyunk választani a lehetséges megoldások között, vagy évek óta gyötör bennünket valamilyen gond, amely egy rövid, frappáns tanáccsal megoldható lenne, akkor este, lefekvés előtt saját kezűleg töltsünk meg egy külön erre a célra fenntartott kisebb poharat vízzel. Miközben erősen foglalkoztat bennünket ez a gond, mielőtt nyugovóra térnénk, csukott szemmel igyuk ki a víz kb. felét, és közben gondolatban mondjuk el ezt az egyszerű mondatot: “Mindössze ennyit kell tennem annak érdekében, hogy megoldást találjak arra a problémára, ami foglalkoztat”. Reggel, ha felkeltünk, igyuk meg a víz másik felét, és ismételjük meg az előbbi mondatot. Ha azonnal nem is, de rendszerint 3 napon belül megkapjuk tudatalattinktól a választ vagy álom vagy egy napközben kipattanó “isteni szikra” formájában. Ehhez a gyakorlathoz nem szükséges lecsökkenteni az agyfrekvenciánkat, vízivás közben azonban ajánlatos a szemgolyónkat a csukott szemhéjunk alatt kb. 20°-kal feljebb állítani, mivel a szemgolyónak ez a kissé felfelé irányuló helyzete alfa agyhullámok generálását eredményezi. Ez a technika jól alkalmazható akkor is, ha egy számunkra hozzáférhetetlen információ hiánya miatt nem tudunk megbirkózni valamely fontos feladatunkkal. Ebben az esetben ennek a gyakorlatnak a naponkénti végzése során a Magasabb Intelligencia előbb-utóbb olyan szituációt teremt a környezetben, ahol “véletlenszerűen” hozzájutunk a hiányzó információhoz.
A Hatékony Érzékelés Kivetítés különleges kiviteli módja az SRV (Scientific Remote Viewing), amelyet az amerikai hadsereg fejlesztett ki az 1980-as évek elején a CIA-val együttműködve. Előnye ennek a módszernek, hogy elsajátításához nincs szükség parapszichológiai képességekre, és megismételhető, tehát tudományos szempontból is elfogadható eredményt ad. Eleinte kémkedésre, politikai célokból alkalmazták, újabban azonban a Földön kívüli civilizációkkal való kapcsolatfelvételre használják. Az SRV alkalmazásánál fontos szabály, hogy a megfigyelő ne használja a tudatát az “ülés” alatt. Amennyiben a tudat belép a hírszerzés folyamatába, azonnal hozzálát az információ értelmezéséhez, ami aktivizálja a képzeletet. Az eredmény a tények nagyfokú eltorzulása. Ezért az SRV legfontosabb alapszabálya, hogy az adatok mindaddig nem kerülnek elemzésre, amíg áramlanak, mert a nélkül az eljárás nem más, mint egyszerű fantáziálás. Médiumok esetén ez a veszély kevésbé áll fenn, mivel ők a telepátia gyakorlása során “megváltozott tudatállapotba” kerülnek. Az agyfrekvencia lecsökkenésekor a tudat kikapcsolt állapotban van, így nem zavarja a kommunikációt. A természetes módszer hátránya azonban, hogy meglehetősen megbízhatatlan. Ezen túlmenően ki van téve a sátáni erők manipulációjának, akik ily módon dezinformációk tömkelegét juttatták már el hozzánk. Ez a veszély az SRV-nél is fennáll, de ezt a módszert többnyire magasan képzett tudományos szakemberek alkalmazzák, akik képesek különbséget tenni a maszlag és a valós értesülések között.
Azért is szükség van erre a nagyfokú különbségtevő képességre, mert a magasan fejlett civilizációk nem mindegyike engedi meg, hogy körülnézzünk a járműveikben, vagy a világukban. Ilyenkor vagy blokkolják a “távolbalátó” szemét, lelki látószervét, vagy ami rosszabb, hamis képet sugároznak neki. Erre főleg eleinte került sor; manapság viszont kezdenek megnyílni a “zsilipek”, mind több UFO-jelenségbe nyerhetünk bepillantást. A telepatikus úton végzett kémkedés tehát szintén felfedezhető, még ha a lebukás nem is jár olyan drasztikus következményekkel, mint a hagyományos módszer. Az SRV-t gyakorlók tapasztalatai alapján a Földön kívüli civilizációk újabban nem gördítenek akadályokat a “kukkolásaink” elé. Tilalmakkal csak akkor élnek, ha az ily módon szerzett értesülések alapján beleavatkozhatnánk a tevékenységükbe, vagy ha meg akarnak védeni bennünket olyasmitől, aminek a tudomásulvételére még nem vagyunk elég felkészültek. Az univerzumban ugyanis sok olyan dolog történik, amely sokkolóan hatna ránk. Nincs rá szükség, hogy emiatt izgassuk magunkat, mivel a bennünket felügyelő fejlettebb lények minden veszélytől megóvnak minket, ami ellen nem tudunk védekezni.

Bétaprogramozás váratlan szituációkban
Az önszuggesztió a mindennapi életünkön kívül váratlan helyzetek, kellemetlen balesetek esetén is eredményesen alkalmazható. Az alábbi módszer követése sok felesleges idegességtől kímélhet meg bennünket. Amikor megtörtént a baj, a legelső és legfontosabb reakció: Nem szabad megijedni! Az ijedtség lebénítja az agyunkat, és befagyasztja, vagy helytelen irányba tereli energiatartalékainkat. Ha megőrizzük lélekjelenlétünket és ráadásul még gyors reflexekkel is rendelkezünk, sokszor a legnagyobb bajból is ép bőrrel juthatunk ki. Amennyiben erre már nincs mód, a szerencsétlenség visszavonhatatlanul megtörtént, akkor sincs értelme a kétségbeesésnek. Ne feledjük: Minden baj akkora, amekkorát csinálunk belőle! A baj megtörténte után Agykontroll tanulmányainkra támaszkodva első dolgunk az legyen, hogy a negatív érzés helyébe ültessünk egy pozitívat, pl.: Örülök, hogy nem esett komolyabb bajom! Vagy: Örülök, hogy életben maradtam! Utána a megőrzött lélekjelenlétünkre támaszkodva gondoljuk át, hogy mik a legfontosabb teendőink, a szerencsétlenség következményeit milyen sorrendben és hogyan tudjuk a leghatékonyabban enyhíteni. A szükséges intézkedések megtétele, a probléma lerendezése után se keseregjünk, hanem inkább gondoljuk végig az eseményeket abból a szempontból, hogy milyen tanulságokat vonhatunk le belőlük. Önmagunk sajnálata helyett gondoljunk inkább arra, hogy ennyivel is tapasztaltabbak lettünk, és ezt a tapasztalatot arra fogjuk használni, hogy még jobbá váljunk, mint amilyenek voltunk. Ez a legokosabb, amit tehetünk, mert megtörtént eseményeket nem lehet semmissé tenni, a sopánkodással csak növeljük a bajt. Fogadjuk meg Silva tanácsát: “Bármilyen baj ér bennünket, tegyük szokásunkká, hogy eloszlatjuk a stresszt, és lelki békével helyettesítjük azt.” Egyébként a hirtelen jött stressz feloldásának van még egy igen hatékony módja, a relaxáció. Ha egy hír vagy esemény sokkszerű hatást gyakorol ránk, akkor feküdjünk le, és percenként legfeljebb nyolcszori gyakorisággal végezzünk hasi légzést. Ez a lassú, mély légzés szinte varázslatos erővel nyugtatja az idegeket, és szükség esetén ülő vagy álló helyzetben is alkalmazható.
Sajnos ma még a legtöbb ember ennek az ellenkezőjét teszi. Sokan nem hajlandóak elfogadni a tényeket, és dühöngve áltatják magukat, hogy velük ilyen baj nem eshet meg. Ahelyett, hogy mentenék a még menthetőt, és az újrakezdési lehetőségeiken elmélkednének, vad harcba kezdenek a megváltoztathatatlan ellen. Végül miután belefáradtak az értelmetlen szélmalomharcba, a búskomorság és a melankólia lesz úrrá rajtuk. A nemtörődöm lelkiállapotnak azután törvényszerű következménye az egzisztenciális leépülés, a társadalmi ranglétrán való fokozatos lecsúszás, ami gyakran öngyilkossággal végződik. Dale Carnegie szerint mindezen bajok legfőbb oka, hogy nem tudunk szembenézni a tényekkel, nem vagyunk képesek tudomásul venni a megváltoztathatatlant.
A szerencsétlenség következményeinek felszámolása során tehát az első lépésünk az legyen, hogy fogadjuk el ami történt. Ha ezt megtesszük, akkor mentesítjük magunkat attól a roppant pszichikai nyomástól, amely a félelmeink következtében telepedett ránk. A nyugodt állapot energiát szabadít fel bennünk, amelyet bajaink enyhítésére fordíthatunk. A második lépés, hogy lelkileg készüljünk fel a legrosszabbra, tudatosítsuk magunkban, hogy a legkedvezőtlenebb esetben mi vár ránk, és álljunk készen ennek elviselésére. Ez azért fontos, mert ha tudatában vagyunk annak, hogy nincs mit vesztenünk, helyzetünk az elképzelhető legrosszabb esetnél rosszabb már nem lehet, akkor egy olyan belső béke lesz úrrá rajtunk, amelytől kitisztul az agyunk, és józan ésszel már képesek leszünk problémáink fokozatos leküzdésére.
Erre a két lépésre azért van szükség, mivel az idegeskedés lehetetlenné teszi gondolataink koncentrálását, és ennek következtében nem tudjuk a szükséges döntéseket meghozni. Ha viszont kényszerítjük magunkat, hogy szembenézzünk a legrosszabbal, ami történhet velünk, és hajlandóak vagyunk azt tudomásul venni, akkor véget vetünk képzeletünk őrjítő csapongásának, így minden energiánkat gondjaink megoldására tudjuk koncentrálni. A megoldás kulcsa tehát az, hogy el kell fogadni a megváltoztathatatlant, és fel kell készülni a legrosszabbra. Ha ez megtörtént, akkor harmadik lépésként a megnyugvásból nyert energiát fordítsuk arra, hogy higgadtan, megfontoltan próbáljunk javítani a helyzetünkön, igyekezzünk jobbá tenni annál, amelynek elfogadására lelkileg készen álltunk. Sok esetben ez a magatartás nem csupán enyhíteni képes a helyzetünket, hanem gyakran előnyösebb helyzetbe juttat minket, mint amilyenben a baj megtörténte előtt voltunk.
A későbbiek során, amint gyarapodnak Agykontroll ismereteink, áttérhetünk komolyabb gyakorlatok végzésére is. A kezdeti tréningezés után ahogy sikerül lejutnunk alfába, mindjárt kezdjük el a vizualizálás gyakorlását, mert az Agykontrollban minden azon múlik, hogy milyen intenzíven tudjuk a vágyainkat a képzeletünkben megjeleníteni. Minél erősebb a vizualizáló képességünk, annál erősebb a gyógyító hatás. Vizualizálás nélkül csak passzív meditációs állapotban leszünk, ami az egészség szempontjából szintén hasznos, de nem elég hatékony. Hatékonyabb gyógyítás csak dinamikus meditáció, vagyis vizualizáció útján érhető el. Ez olyan, mint amikor valaki sötétben tapogatózva próbál kijutni egy számára ismeretlen épületből. Ha szerencséje van, előbb-utóbb sikerül neki, de mennyivel hatékonyabbá válik a keresés, ha közben bekapcsolja a világítást. A vizualizálás tulajdonképpen egy ilyen villanykapcsoló, ami összehasonlíthatatlanul megnöveli tevékenységünk hatásfokát.
A vizualizálást nem lehet elég korán kezdeni, szabályainak gyakorlásával már akkor próbálkozhatunk, amikor még csak az alfa közelében járunk. Később minél mélyebbre jutunk az alfa tartományban, képünk annál színesebbé, annál részletgazdagabbá válik. A kezdeti sikertelenséggel ne törődjünk, végezzük a naponként előírt gyakorlatokat szorgalmasan, a türelem, a kitartás és a hit egy idő után meghozza gyümölcsét. A gyógyító tevékenységgel se várjunk addig, amíg tökéletes nem lesz a vizualizáló képességünk. Ha kellőképpen vágyunk rá és hiszünk benne, akkor alacsonyabb hatásfokkal ugyan, de életlen képpel is tudunk gyógyítani. Tehát az öngyógyítást is kezdjük el minél előbb, ezzel is javulni fog az állapotunk, ennyivel is közelebb kerülünk a végső gyógyuláshoz. Amennyiben sikerül mélyebb alfába jutnunk, ne habozzunk egy percig sem, hanem haladéktalanul kezdjük el mások gyógyítását. Embertársaink gyógyítása ugyanis kihat ránk is. Silva szintén hangsúlyozza, hogy ha meggyógyítunk másokat, azzal önmagunkat is gyógyítjuk. Ha valamilyen oknál fogva nem vagyunk képesek magunkat teljes mértékben meggyógyítani, próbálkozzunk a körülöttünk élők gyógyításával. Könnyen előfordulhat, hogy a visszahatás mintegy a Mindenható jutalmaként megszünteti maradék egészségügyi problémánkat is.

Segítő módszerek
Egyeseknél zavart okoz, hogy a jobb és a bal, vagyis a múlt és a jövő helyzetének a megítélésénél milyen alapállásból induljon ki. Önmagából kiindulva, valós testhelyzetének a jobb, illetve a bal oldala az irányadó, vagy képzelete képernyőjének jobb és bal oldalát kell figyelembe venni. A kettő ugyanis egymás tükörképe, és ezért a két oldal felcserélődhet. Ez a dilemma a Silva-féle hasonlattal élve rendkívül egyszerűen feloldható, ha elképzeljük, hogy egy nagyméretű iránytű közepén ülünk arccal dél felé. Hol kel fel a nap? Mindenki tudja, hogy keleten, tehát arra, vagyis a bal kezünk felé van a jövő. Hol nyugszik le a nap? Nyugaton, tehát a jobb kezünk felé van az elmúlás, a múlt. Képzeletünk képernyőjén is ennek megfelelően kell mozgatni a képeket. A képernyő a dél. Ha a jövőre vagyunk kíváncsiak, vagy ha egy gyógyító eljárást vizualizálunk, amely a későbbiek során fog érvényesülni, akkor keletre, tehát balra kell elmozdítani a képet. Ha a múlt érdekel bennünket, vagyis ha azt akarjuk, hogy egy vizualizált probléma elmúljon, akkor nyugat felé, tehát jobbra mozgassuk a képet.
Ezzel az egyszerű képzettársítási módszerrel egyébként más hétköznapi dilemmánkat is egyszer s mindenkorra a helyére tehetjük. (Sokaknak problémát jelent pl. tavasszal és ősszel a nyári időszámításra való át- és visszaállás. Ez a bizonytalanság is feloldható az alábbi rendkívül egyszerű képzettársítással. A tavaszhoz képest hol helyezkedik el a nyár a naptárban? Előtte, tehát az órát egy órával előbbre kell állítani. Az őszi óraállításnál hol van a nyár az őszhöz képest? Mögötte, tehát óránkat egy órával vissza kell állítani.) Ennek a módszernek a céltudatos alkalmazását segíti elő az Agykontroll tanfolyamon oktatott “memóriafogasok” rendszere. A betűnként változó vizuális képek megtanulása rendkívüli mértékben képes memóriánkat feljavítani. Ezzel a rendszerrel mindennapi elintéznivalóink sorát tudjuk betárolni a fejünkbe, mentesítve magunkat a cédulázással járó kellemetlenségektől.

Az alfába jutás további módszerei
Ha valaki az előző fejezetben vázolt előgyakorlatokkal sem tud lejutni alfába, az megpróbálkozhat a légzésszabályozás módszerével. A szakemberek előtt már régóta ismeretes, hogy a percenkénti légzésszám alvás közben jelentősen lelassul. Ennek alapján ha lassítjuk a percenkénti levegővételeink számát, akkor könnyen az alváshoz hasonló állapotba juthatunk. A lassabb lélegzetvételekkel tehát ráhangoljuk magunkat az elalvásra, így óhatatlanul közelebb jutunk az alfa tartományhoz. Eközben előfordulhat, hogy átsiklunk az alfán, és thétába kerülve elalszunk, de emiatt ne bosszankodjunk. Legközelebb némi koncentrálással el tudjuk kerülni az elalvást. A hatás fokozható jógi légzéssel, vagyis mély és egyenletes légzésvétellel. A pranayamanak nevezett légzőgyakorlatok kerülő úton ugyan, de mindig meghozzák a kívánt eredményt.
Mellékesen megemlíthető, hogy az indiai jógik szerint a szellemi koncentrációval összekötött légzésgyakorlatoknak mágikus hatásuk van a szervezetre. A hatha jóga alapelve, hogy a test és a szellem együttműködése elengedhetetlenül szükséges a tökéletes egészség kialakításához. A meditációval egybekötött jógalégzés során nem csupán kellő mennyiségű levegőt szívunk a tüdőnkbe, hanem magunkba szívjuk a pránát, vagyis az életenergiát is. A modern felfogás szerint a “prána” nem más, mint szubatomi energia. Az akupunktúra nyelvére lefordítva, a jógi légzés során belénk áramló Yang-nak nevezett pozitív szubatomi energia, valamint a Yin-nek nevezett negatív szubatomi energia (amely fizikailag gravitációs sugárzásnak tekinthető) helyreállítják a szervezet energiaegyensúlyát, hatékonyan gyógyítva ezzel a test egyéb vegetatív rendellenességeit is. A jóga nem kizárólag testi gyakorlatból áll, hanem van egy szellemi irányzata is. A jógának ez a válfaja lényegében nem más, mint Agykontroll gyakorlat. A szellemi jóga annyiban különbözik az Agykontrolltól, hogy azokat az eredményeket, amelyeket egy jógi évekig tartó önmegtartóztatással ér el, az Agykontroll tanfolyamon egy hét alatt meg lehet tanulni. A nyolc gyakorlat közül a hatodik felel meg az alfa, illetve a théta állapot elérésének, míg a hetedik gyakorlat során a Képzeletbeli Képernyő technikának, és a Hatékony Érzékelés Kivetítés technikájának elsajátítására kerül sor.
Van azonban a jógának egy befejező szakasza is, amely többet nyújt, mint amit az Agykontroll tanfolyamon el lehet érni, és ez a nyolcadik gyakorlat. A nyolcadik gyakorlat során ugyanis a jógik eljutnak a “szellemi megvilágosodás” állapotába. Ebben az állapotban a jógi közvetlen kapcsolatba kerül egy túlvilági fénylénnyel, és ezáltal az abszolút tudás birtokába jut. A világegyetemet létrehozó és fenntartó erők megismerésére a halálunk után mindnyájan képesek leszünk, de a megvilágosodás stádiumába került jógik, valamint a klinikai halálból visszatértek már a földi életükben szert tesznek erre a tudásra. Egyikük így fogalmazta meg ezt az élményt: “Hirtelen letépik rólunk a szemellenzőt, és teljes dicsőségében látjuk meg a kozmikus világot, helyünket a dolgok egyetemes rendjében”. Egy másik szemtanú szerint: “Teljesen tisztában voltam azzal, hogy ki vagyok én valójában. Tökéletesen értettem, hogy miért vagyok, mi a helyem a világegyetemben. Egyszerre minden értelmet nyer. Rájöttem, hogy semmi sem történik ok nélkül, minden abszolút igazságos.”
Sajnos a lélek testbe való visszaléptetése, vagyis az újraélesztés során ez a tudásanyag erősen korlátozott formában marad csak meg, mert a klinikai halálból visszatértek azokat az ismereteket, amelyek a világ jelenlegi fejlettségi szintjét meghaladják, elfelejtik. A jógik is csak globálisan, benyomások formájában kapnak tájékoztatást az univerzális rendről, a technikai részletek rejtve maradnak előttük.
A behatóan végzett jógagyakorlatoknak van még egy rejtélyes mellékhatása is. Ez nem más, mint a kundalini, vagyis az “emberi evolúciós energia” feléledése, fokozott érvényre jutása. Ilyenkor többlet Yin és Yang energia áramlik a testünkbe, amely sokszor látható kisugárzással jár. Az ujjakból kiáramló többletenergia hatását már ismerjük. Az arcból kiáramló kékes fény érdekessége viszont, hogy ezt a jelenséget a nyugati féltekén is többször megemlítették már olyan emberekkel kapcsolatban, akikbe az intenzív vallásgyakorlatok során beleszállt a “Szentlélek”. Erről a misztikus jelenségről, a Szentlélek lángnyelvszerű energiagömbként való megjelenéséről, és az emberi testbe való belépéséről, valamint az ezzel járó több nyelven beszélésről (telepatikus kommunikációs képességről) egyébként a Biblia is beszámol, amikor a tanítványok Jézustól prófétálásra szóló megbízást kaptak. 
Ez a csoda később megismétlődött. A XIII. század elején élt Padovai Szent Antalról feljegyezték, hogy prédikációit mindenki “anyanyelvén hallotta”, holott ő a valóságban egy nyelven beszélt. A telepatikus közlés tényét támasztja alá az a korabeli tudósítás, hogy “az állatok is értették szavait”. A halak egyszer nagyság szerinti sorrendben sorakoztak fel előtte a tengerparton, és nagy figyelemmel hallgatták miszerint ők különösen hálásak lehetnek az úrnak, mert nekik ne ártott az özönvíz. Úgy rémlett, a halak mindent megértettek, mert egyszerre csak “alázatosan lehajtották fejüket”. Amikor Szent Antal földi maradványát három évtized után új helyre költöztették, meglepődve tapasztalták, hogy a nyelve teljes épségben megmaradt.
A hindu bölcsek szerint a kundalininek nevezett energia a gerincoszlop aljáról mozdul el, és fokozatosan végighalad minden egyes csakrán, amíg el nem jut az agyba. Ennek az energiának a fokozódása a legtöbbször szinte elviselhetetlen fájdalommal jár. Ezt a fájó, lüktető érzést a szervezetünkben levő energiadugók okozzák, melyek a lelki tökéletlenségünk következményei. A reinkarnációs láncban előre haladva ezek a dugók fokozatosan megszűnnek, és ekkor az életenergia automatikusan megnövekedik. Jelenlegi fejlettségi szintünkön azonban csak erőszakkal tudjuk eltávolítani az energiadugókat, ami iszonyatos fájdalommal jár, sőt primitív lelkek esetén ennek a folyamatnak a siettetése akár halállal is végződhet. A fájdalom csak a végső stádiumban, a maximális energiaszint elérése után szűnik meg. Ekkor viszont “mennyei béke” költözik a testbe, és a jógi olyan könnyűnek és szabadnak érzi magát, mintha nem is lenne teste. Akinek a szervezetében nincsenek akadályok, akinek tiszta az elméje, és a szíve nyitott, az kivételes gyönyört érez ettől az energiától. Ez a fajta mámor még a szexnél is nagyobb élvezetet nyújt, leginkább a mennyei boldogsághoz hasonlítható. Az akadálymentes energianövelésre azonban ma még kevés ember képes. Nem véletlen, hogy az indiai jógik és a tibeti papnövendékek szinte mindegyikének pokoli szenvedéseket okoz ez a gyakorlat.
Akadnak azonban olyanok is a világunkban, akik eleve megnövekedett energiaszinttel születnek. A Fülöp-szigeteki Luzon törzs tagjai között apáról fiúra öröklődik ez a tulajdonság. Nem véletlen, hogy ebben az országban oly sok gyógyító van, akik puszta kézzel operálnak. A XX. század elején a franciaországi San Urban községben egy olyan gyerek született, aki nem csak az ujjaiból, hanem az egész testéből igen erős mágneses sugárzást bocsátott ki. A közelében az emberek intenzív vonzó és taszító hatást érzékeltek, és a szervezetéből gyakran fénylő sugarak áradtak szét. Ezek ereje a gyermek növekedésével egyre fokozódott. 1 éves korában ideges érzékenység vett erőt rajta, és komolyan megbetegedett. Nemsokára meg is halt. Halála pillanatában olyan erős sugárzást bocsátott ki a teste, melynek fénye az egész szobát betöltötte.
A tudománynak eddig még nem sikerült kideríteni, hogy ilyenkor pontosan mi megy végbe a szervezetben, a tobozmirigy aktiválódik-e, vagy talán a csecsemőmirigy. Egyelőre fogalmunk sincs arról, hogy milyen úton-módon megy végbe ez az energianövekedés. Annyi azonban biztos, hogy a pranayama gyakorlatok során visszatartott lélegzetnek meghatározó szerepe van ebben a folyamatban. Miután a levegővel teli tüdő nyomást gyakorol az előtte levő csecsemőmirigyre, így lehet, hogy a thymus-csomó mechanikus ingerlése okozza a testbe áramló szubatomi energia koncentrálódását. Az energia tehát nagy valószínűséggel nem a prána belégzése során kerül a testbe – mint ahogy azt a jógik hirdetik – hanem az intenzív légzőgyakorlatok során ennek a rejtélyes belső szervnek a mechanikus ingerlése váltja ki ezt a hatást.
Egy közelmúltban napvilágra került információ szerint azonban ez a keresett szerv nem a mellkasban, hanem a gyomor mögötti zsigeri idegközpontban van. Földönkívüliek egy rendkívül segítőkész csoportja ugyanis elárulta nekünk, hogy az emberi szervezet energiaszintjét ebben a vegetatív idegközpontban található szerv szabályozza. Mint tudjuk, az autonóm idegrendszernek is nevezett zsigeri idegközpont a tudattól függetlenül szabályozza az emésztést, a szívverést, a vérkeringést, a beleket mozgató sima izmok összehúzódását és elernyedését, a belső és külső elválasztású mirigyek működését, a húgyivarszervek életfolyamatát, az egész anyagcserét, valamint a szervezet hőszabályozását. Ezenkívül szabályozza az egyes szervek közötti együttműködést, és más – ma még fel nem fedezett – feladatokat is ellát. Ilyen feladat lehet a szervezet szubatomi energiával történő ellátása is. Mivel a pranayama gyakorlatok során a levegővel telt tüdő illetve az alatta levő rekeszizom nyomást gyakorol a gyomorra is, nem zárható ki, hogy közvetlen úton valóban ennek a különös szervnek a ritmikus ingerlése váltja ki a szervezet energiaszint-növekedését, ami először a gyökércsakrához tartozó szerveken érezteti hatását.
A földi tudósok szerint azonban sokkal valószínűbb, hogy ezt a reakciót a légzési funkció leállítása okozza a szervezetben. Ez a klinikai halálhoz hasonló állapot olyan hatást gyakorol a tobozmirigyre, mint amikor a lélek elhagyni készül az életképtelenné vált testet. A tobozmirigy, illetve a lélek ily módon való aktivizálhatóságát támasztja alá José Silvának az a beszámolója is, hogy az Agykontroll módszereinek kidolgozása előtt ő csak úgy tudta radikálisan lecsökkenteni az agyfrekvenciáját, hogy szinte fulladásig visszatartotta a lélegzetét. Hasonló hatásról beszélt Reinhold Messner, aki oxigénpalack nélkül mászta meg a Mount Everestet: “A csúcs felé közeledve, az oxigénhiányos levegőben úgy éreztem magam, mintha az értelmemet kikapcsolták volna. Lelkem azonban áteresztőbb, érzékenyebb lett, nagyobbá és megfoghatóbbá vált. Öntudatom tiszta és világos volt, bár nem igazán tudtam, hol is vagyok. A szórt fényben állva, háttal a szélnek hirtelen valamilyen mindenségérzés töltött el. Ez nem a siker érzése volt, hogy én erősebb lennék mindenkinél, aki csak előttünk itt járt. A mindenhatóság érzése leheletnyi boldogságérzetként nyilvánult meg a fejemben és a keblem mélyén.”
A legújabb kutatási eredmények szerint a gát környékén levő PC izom feszessége is képes növelni szervezetünk energiaszintjét. Ennek az izomnak a stimulálása valószínűleg a kundalini energiát ébreszti fel. A PC-izom ingerlése szexuális aktus során, és lótuszülésben is létrejöhet. Ez utóbbi esetben a reakciót az váltja ki, hogy a jobb láb sarka nyomja a gáttájékot. Az ily módon megsokszorozódott energia egyébként nem növeli meg számottevően az élettartamot, viszont rendkívül egészségessé, és ellenállóvá teszi a jógik szervezetét. Több beszámoló szól arról is, hogy a jógik ebben az állapotban különböző parapszichológiai jelenségek előidézésére is képesek; de valószínűleg ennek nem a megnövekedett energiaszint az oka, hanem az agyfrekvencia lecsökkentésének képessége.
Érdekes megnyilvánulása a pránaelméletnek, hogy sokan úgy próbálnak többletenergiát a szervezetükbe bevinni, hogy ételeiket fogyasztás előtt kiteszik a napra, hogy jól átjárja az életenergia. Nem kevesen vallják, hogy a vízben vagy egyéb szomjoltó italokban lévő prána úgy nyerhető ki a leghatékonyabban, hogy ha lassan kortyolva isszuk. A legtöbb ember ezeknek a hiedelmeknek nem tulajdonít jelentőséget, az viszont tapasztalati tény, hogy a kortyolgatva ivott és szánkban többször megforgatott folyadék sokkal jobban oltja szomjunkat, mintha gyorsan lenyelnénk az egészet. 
A lótuszülésben végzett önszuggesztiós jógagyakorlatok hatásmechanizmusa lényegét tekintve szintén megegyezik az Agykontrollal. Az Agykontrollnak ez a misztikus köntösbe öltöztetett ősi megnyilvánulási formája a pszichoorientációs gyógyítás terminológiája szerint passzív meditációs tevékenységnek tekinthető. A hatha jóga passzív meditációval párosított gyakorlatain keresztül vezet az út az egyes jógafokozatokon keresztül az aktív meditációhoz. Az alfába jutásnak tehát van egy ősidők óta alkalmazott módja is, a meditáció, vagyis a befelé fordulás. Ennek fizikai alapjai arra a megfigyelésre vezethetők vissza, hogy ha a szem és a fül nem kap elegendő ingert a külvilágból, akkor elkezd csökkenni az agyfrekvencia. Ezért is vonulnak félre a jógik templomokba, vagy csendes erdők mélyére a szellemi jógagyakorlatok végzése során.
A távol-keleti gyógymódok sokszínűségére jellemző, hogy a szubatomi energia testbe juttatására országonként más-más módszerek alakultak ki. Amíg Indiában a jógagyakorlatok szolgálnak a többletenergia felvételére, addig Kínában a Chi Kung terápia gyakorlása útján növelik a szervezet vitalitását. Ezekkel a többnyire szabadban végzett sajátos tornagyakorlatokkal először átjárhatóvá teszik a perifériális meridiánokat, és felerősítik a szervezet ellenállását. A második fázisban megtanulják, hogy miként kell a pránát vagy ahogyan a kínaiak nevezik, a “chi” (csi) -t az akaratukkal tudatosan keresztülvezetni a meridiánokon. Végül a harmadik szakaszban azt tanulják meg, hogy az energiát hogyan lehet az egyik helyről a másikra áramoltatni. Ezek az előírt légzésritmussal végzett gyakorlatok a jógához hasonlóan nagyfokú koncentrációt igényelnek, és a kívánt cél eléréséhez itt is sok időre van szükség. A Chi Kungnak létezik egy könnyebben elsajátítható változata, a Tai Chi (taj csi), vagy közismert nevén az “árnyékbokszolás” amely a nyugati országokban is egyre jobban terjed. Ennél a gyakorlatnál a lassított filmekben látható mozdulatokkal irányítják az energiát a testben, fentről lefelé, belülről kifelé, majd kívülről befelé. Míg a nyugati mozgáskultúrában az izmok erősítését fizikai módszerekkel érik el, ez a mozgássor a bioenergia tudat általi mobilizálásával hat a fizikumra. Egyébként a Tai Chi régebben a Kung Fu egyik ága volt. Harcművészet, amely a középkorban keletkezett. A kínai parasztnak tilos volt a fegyverviselés, ezért kénytelen volt puszta kézzel megvédeni magát. Így fejlődött harcművészetté ez a módszer. Mára azonban egészségvédő gyakorlatokká szelídült.
A test és szellem művelésére szolgáló gyakorlatok közül üstökösként jelent meg, és hullócsillagként végezte a Falun Dafa, vagy más néven Falun Gong. Ezt az ősi kínai módszert Li Hongzi mester elevenítette fel és hozta nyilvánosságra 1992-ben. Öt gyakorlatból és a hozzájuk tartozó tanításokból áll. A gyakorlatok együttesen harmonizálják a testet és a szellemet, és ezáltal pozitív hatást gyakorolnak az egészségre. A módszer a Könyörületesség, az Őszinteség és a Tolerancia egyetemes elveire épül. Ez volt vele a baj. Eleinte csak szájról szájra terjedt. A tanítások és a gyakorlatok hatóereje rengeteg embert lenyűgözött. A nagy sikerre való tekintettel megjelentették könyv alakban is. Rövid időn belül 70 millió ember gyakorolta nap mint nap. 1999 júliusában aztán a kínai kormány betiltotta az alkalmazását. Azóta kegyetlen módon üldözik azokat, akik a tiltás ellenére végzik a gyakorlatokat, és a tanítások által jobb emberré szeretnének válni. Nem jó, ha a fizikai és szellemi egészség fejlett erkölcsi érzékkel párosul. A diktatúrákban nem szeretik, ha a nép egyszerű fiai okosabbá, tökéletesebbé válnak a hatalom birtokosainál.
Ugyancsak az energia megsokszorozódását eredményezi a japán Shiatsu (siatszu), ami nem más, mint egy sajátos masszázstechnika. Ennek a nehezen elsajátítható módszernek a végzése során a terapeuta képes megérezni az ujjaival, hogy a beteg meridiánjai üresek vagy telítettek, és ennek megfelelően meghatározott nyomástechnikával stimulálja az eldugult meridiánt, megnyitja a “zsilipeket”. Önmagunk által is használható változata ennek az eljárásnak az Indiából és Kínából származó “do-in” (du-in) önmasszázs. Ez a meditációval és légzéstechnikával összekötött egészségmegőrző módszer a testi-lelki megújulás mellett részletes állapotfelmérést is biztosít. A Shiatsu klasszikus változata a thai masszázs. Ezt a technikát ruhán keresztül alkalmazzák, és az energiapályák közül csupán tizet dolgoznak meg. A 15 perces thai masszás az autóvezetőkben is nagymértékben enyhíti a feszültséget. Thaiföldön már 21 benzinkútnál igénybe vehető ez a szolgáltatás. Bevezetése óta jelentősen javultak a baleseti statisztikák. Ezt a módszert nem ártana a nyugati országokban is alkalmazni. Mifelénk még hajszoltabbak, fáradtabbak a kamionsofőrök, ezért nagy szükség lenne a stressz okozta figyelmetlenség enyhítésére. A legkomplikáltabb az ajurvéda-masszázs, ahol a csupasz testbe gyógyhatású illatos olajokat masszíroznak bele, hogy megszabadítsák a levegőből és a táplálékból származó mérgező anyagoktól.
A jógával megegyező hatásfokú energiaregeneráló gyakorlatokat alkalmaznak a tibeti lámakolostorokban. Ezekkel a naponta végzendő tornagyakorlatokkal a gerincoszlop körüli csakrákat lehet feltölteni, amely egyrészt megnöveli az auránkat, másrészt fiatalító hatást gyakorol a szekréciós mirigyekre, és ezáltal az egész testünkre. A csakrák megtisztítására, valamint a forgási sebességük és aktivitásuk megnövelésére hat rendkívül egyszerű gyakorlat szolgál. Ezek közül a legkönnyebben elvégezhető és talán a leghatékonyabb az a gyakorlat, amelyet a táncoló dervisek szoktak úton-útfélen produkálni. Ennek szabályos kiviteli módja, hogy álljunk egyenes testtartásba, és karjainkat oldalirányban emeljük vízszintes helyzetbe. Ezután kezdjünk el balról jobbra forogni, amíg el nem szédülünk. Ha mindennap szorgalmasan gyakorlunk, akkor hamar elérjük az előírt 21 fordulatot anélkül, hogy elszédülnénk. Forgás közben szemmagasságban keressünk ki egy pontot, és amikor odaérünk, kissé pihentessük meg rajta a szemünket. Ez a gyakorlat a hetedik csakrát nyitja meg, amely közvetlen kapcsolatban áll a hipofízissel. Ismeretes, hogy a hipofízis az egész endokrin mirigyrendszer karmestere, ezáltal minden egyes belső elválasztású mirigyünk aktivizálódik. A felélénkülő hormontermelés fiatalító, fiatalságot konzerváló hatást gyakorol a szervezetünkre, a megnövekedett energiamennyiség pedig fokozza az életerőnket.
Az alfa tartomány megközelítésének a légzésszabályozáshoz hasonló hatásmechanizmusú, de jóval hatékonyabb eljárása az önhipnózis. Erre a célra pszichológusok által összeállított és különböző folyóiratokban megjelent speciális szövegek állnak rendelkezésre, amelyet vagy felolvasnak nekünk, vagy magnókazettára felvéve hallgathatjuk vissza. Ma már kész hipnorelaxációs kazetták is számos változatban beszerezhetők, így már semmi mást nem kell tennünk, mint egy távkapcsolót csatlakoztatni a magnónkhoz, hogy a készülék kezelő gombjainak keresése ne zökkentsen ki bennünket a meditatív állapotból. (Amennyiben a készülékünkön nincs ilyen csatlakozó, akkor a problémát legegyszerűbben úgy oldhatjuk meg, hogy beépítünk egy Jack-aljzatot, amellyel a tápáramforrás egyik ágát megszakítjuk. A Jack-dugós távvezérlő kábel másik végére könnyen kezelhető billenőkapcsolót szereljünk.) Ha valaki a hipnorelaxáció módszerével sem tudna belátható idő alatt alfába jutni, az legjobb, ha felkeres egy gyógymasszőrt, aki deep tissue technikával kihozza belőle azokat a gátlásokat, amelyek lehetetlenné teszik a testi és szellemi ellazulást. Természetesen az alfába jutás rövid időn belüli elérésének leghatékonyabb módja az, ha beiratkozunk egy Agykontroll tanfolyamra, mert ezeket a kurzusokat olyan szakképzett oktatók vezetik, akik irányított relaxációval fél óra alatt szinte mindenkit képesek alfa szintre vezetni. Végső soron tehát várjuk ki, amíg alkalmunk nyílik egy Agykontroll tanfolyam elvégzésére. Ennek a tanulási formának a hatékonyságát az is elősegíti, hogy a tanulók sikereikkel egymást is inspirálják. Tapasztalatok szerint a kollektív relaxáció mindig jobb hatásfokú, mintha azt egyénileg végezzük. Az Agykontroll Iroda címe: 1389. Budapest, Pf. 115. Telefonszáma: 488 0118.
Bár az érintettek szemérmesen hallgatnak róla, de sajnos még a legjobb oktatók csoportjában is előfordul, hogy néhányan az Agykontroll tanfolyam elvégzése után sem tudják az agyfrekvenciájukat olyan szintre lecsökkenteni, hogy képesek legyenek komolyabb feladatokat megoldani. Ebben az esetben csak egy dolgot lehet tenni, szorgalmasan gyakorolni. Nem vagyunk egyformák, van akinek könnyebben megy valamely tevékenység elsajátítása, van akinek nehezebben. Gyakorlással azonban előbb-utóbb minden megtanulható. Egyébként a tapasztalatok szerint éppen azokból lesznek a legjobb eredményeket elérő agykontrollosok, akiknek a legnehezebben ment a szabályok elsajátítása. Jelentősen segíthetjük azonban a tanulási folyamatot biológiai visszajelző (biofeedback) készülék használatával. Ezeknek a készülékeknek a lényege, hogy folyamatosan mérik, és mélyülő hang formájában kijelzik az agyfrekvencia csökkenését, majd az alfa agyhullámok megjelenésének arányában frekvenciamodulált hangimpulzusokat bocsátanak ki magukból. A biofeedback (biofídbekk) készülékek legmodernebb változatai már mikroprocesszorokkal működnek, ami lehetővé teszi, hogy nem kell többé érzékelő tűket szúrni a fejbőrbe, hanem egy keskeny fejpántot helyeznek fel a homlokra, és az alfa agyhullámok detektálását a bőrfelülettel lágyan érintkező elektródák végzik. Ráadásul ezek a miniatürizált készülékek komplex elven működnek, tehát az EEG jeleken kívül mérik a bőr ellenállását, vagyis a GSR jeleket is, így megfelelő biztonsággal képesek ellenőrzésük alatt tartani a relaxáció teljes folyamatát. A hazugságvizsgáló berendezésekhez hasonló elven történő bőrellenállás-mérés itt egy külön elektródával történik, amelyet valamelyik ujjunkra kell felerősíteni.
A biofeedback készülékekkel nem lehet mesterségesen lecsökkenteni az agyfrekvenciát, ez a készülék kizárólag arra szolgál, hogy hallható módon jelezze agyunk frekvenciakisugárzásának változását. A nehezen relaxáló személyek számára azonban már ez is nagy segítséget jelent, mivel a gyakorlatok végzése közben ellenőrizni tudják, hogy agyfrekvenciájuk csökkenése milyen mértékű. Ennek a készüléknek a segítségével kiválaszthatják a számukra legideálisabb körülményeket (pl. a testhelyzet, a szemgolyó felfelé fordításának mértéke, a relaxálást irányító szöveg tartalma), vagyis olyan technikai feltételeket teremthetnek maguknak, amelyek a leghatékonyabban képesek ellazulásukat elősegíteni. A megfelelő technika kialakítása során a kísérletet terjesszük ki az Agykontroll tanfolyamon tanult kézlevitációs gyakorlatra is, mert ez a módszer nagymértékben képes hozzájárulni a relaxáció elmélyítéséhez. Az agyhullám-érzékelő fejpánt felhelyezése előtt az egyenletes és megbízható működés érdekében ne feledkezzünk meg a gyártó által mellékelt elektródazselé használatáról. Ezeknek a készülékeknek az ára az egyre csökkenő méret ellenére még most is meglehetősen magas. Nem szükséges azonban megvásárolni, elég ha csak kibéreljük 1 hétre. Ennyi idő elegendő arra, hogy megfelelő tapasztalatokat szerezzünk agyfrekvenciánk lecsökkentésének ideális módjáról. Ha ez sikerült, utána már úgy sem tudunk mit kezdeni ezzel a segédeszközzel.

Világunk kozmikus törvényei
Az Agykontroll tanfolyam elvégzése után sokan fel fogják tenni maguknak a kérdést, hogy tulajdonképpen mi végre vagyunk mi ezen a Földön. Alfa szinten erre választ is fogunk kapni. Silva szerint ezek a válaszok nagy vonalakban sejtetni engedik feladatainkat, és ha kellőképpen magunkba mélyedve végiggondoljuk létünk értelmét, akkor rá fogunk jönni, hogy nem azért vagyunk itt, hogy vakációzzunk. A lélek csak materializálódott testbe költözve képes intenzíven fejlődni. A fejlődés előfeltétele a próbatétel, a nehézségek legyőzése. Földi életünk alapvető értelme tehát a ránk nehezedő terhek minél eredményesebb leküzdése. Ebben segít bennünket a túlélés ösztöne, és egy belső kényszer, amely nem más, mint küldetésünk teljesítésének tudatalatti vágya, melynek mozgatórugója a lélek tökéletesedésének túlvilágról magunkkal hozott feszítő ereje. A lélek csak a jó cselekedetek által fejlődhet, ezért végig kell élnünk magunkban a Jó és a Rossz párharcát is. Mivel a Jó előre-, a Rossz pedig hátramozdítja a fejlődésünket, ezért a Jó elérése nehézségekkel terhelt. A Rossz mindig akadálytalanul érvényesül életünkben, a Jóért viszont meg kell küzdenünk, és ez a küzdelem az, amely elősegíti a lélek fejlődését. Ennek tudható be az is, hogy tehertétel nélkül nem születnek új dolgok az életben.
Az ellenerő leglátványosabb megnyilvánulási formája az, hogy az új, szokatlan elgondolások vagy tettek mindig ellenállást váltanak ki környezetünkből. Az ellenállás mértéke és a gondolat újdonsága között “e”-ad alapú exponenciális összefüggés van. Ha valaki pl. kétszer jobb dolgot talál ki, mint a már meglévő, akkor a “logaritmus naturalis”-nak nevezett természetes szám második hatványa szerint a megvalósítás során hétszeres ellenállásba fog ütközni. Ha az ötlete négyszeresen jobb, mint a korábbi eljárás, akkor a vele szemben tanúsított ellenállás minimum ötvenszeres lesz. Az a feltaláló, akinek találmánya tízszer jobb a már ismert megoldásoknál, reménytelen helyzetben van, mert több mint húszezerszeres ellenállást már nem lehet legyőzni. Ebbe vagy a feltaláló roppan bele, vagy az ötlet önmagától olyan lassan dolgozza ki magát, hogy azt a feltalálója már nem éri meg, nem lesz belőle haszna. Úgy látszik, a sors ily módon akadályozza, hogy újjászületéseink során túl gyorsan haladjunk a fejlődés lépcsőfokain. A lélek fejlődése szempontjából ugyanis nem elég az eseményeket véghezvinni, azokat fel is kell magunkban dolgozni, lelkileg át kell élni. Ha a Mindenható engedné, hogy valaki rövid idő alatt túl nagy eredményt érjen el, akkor az illető személyiségének adott fejlettségi szintjén fel sem tudná fogni, hogy mit alkotott, így nem tudna belőle megfelelő tanulságokat levonni. Egyébként sem előnyös, ha valaki túl könnyen jut valamihez, mivel a könnyen elérhető eredményeket sohasem értékeljük kellőképpen, a meg nem szenvedett siker nem szolgálja lelki épülésünket. Ennek a hatványozó ellenerőnek a kíméletlen megnyilvánulása fékezi nagyravágyó hajlamainkat is, figyelmezteti az elbizakodott embert erőinek végességére, és nem engedi kizökkenteni a fejlődés menetét az ésszerű tempóból. Ebből sokan ösztönösen arra következtetnek, hogy legjobb az arany középút. Az ilyen hozzáállásból születnek azután a tucatművek, amelyek csak mennyiségi fejlődést mutatnak, a minőségi ugrás nem jellemző rájuk.
Vannak azonban szép számban olyan emberek is, akik földi életük során még a minimális követelményeket sem teljesítik. Ez a magatartás viszont ellenkezik a világegyetem fejlődésének törvényeivel, és a Mindenható ezt sohasem hagyja megtorlatlanul. A ránk kiszabott feladatokat maradéktalanul el kell végeznünk, aki ezt nem teszi, az változatlan szinten megismételt újraszületésre kárhoztatja magát. Ebben az újraszületésben azonban már sokkal nehezebb feltételek mellett kell a korábbi feladatainkat ellátni, mert a fejlődési láncból nem lehet kimaradni. Az elvárásokat nem teljesítő lélek további büntetése, hogy nem választhatja meg reinkarnációja feltételeit. Oda és olyan körülmények közé kell születnie, amit szellemi vezetői jónak látnak. Aki ezt a törvényszerűséget felismeri, az könnyebben teljesíti feladatait. Aki viszont nem tudja, vagy nem akarja földi küldetésének célját belátni, azzal a sors kegyetlen meghurcoltatások útján fogja megértetni az örök törvény mindenhatóságát. Az asztrológusok véleménye szerint: “Aki hisz benne, azt vezérli, aki nem hisz benne, azt vonszolja a csillaga.”
Nem szabad tehát megrettennünk az élet akadályaitól. Aki szándékosan elkerüli az élet nehézségeit, az sohasem fog érvényesülni. Az erő forrása ugyanis az akadály, amely azáltal fejti ki hatását, hogy le akarjuk győzni. Aki szándékosan kerül minden akadályt, az gyenge és életképtelen marad. Legyünk hálásak tehát a gátló tényezőkért. Ezek felhívást jelentenek a küzdelemre, növelik a sikerhez, az érvényesüléshez és a maradéktalan önmegvalósításhoz szükséges erőt. Az akadályokban lehetőség rejlik, és minél nagyobb az akadály, annál nagyobb a várható siker is. Az amerikai pszichológusok már tisztában vannak ezzel, ezért a “nehéz” helyett ezt a szót használják: kihívás, azaz esély a sikerre. Az élet nehézségeit, a céljaink megvalósítását akadályozó ellenerőt tehát ne úgy tekintsük, mint egy sorscsapást, hanem olyan kihívásként fogjuk fel, amely azért van, hogy legyőzzük. A gondoktól nem rettegni kell, hanem örömmel kell fogadni, mivel elősegítik lelki és szellemi fejlődésünket, és eközben bátorrá és bölccsé tesznek bennünket.
Mivel az ellentétes erők egymástól függnek, egymásnak feszülésük nem végződhet az egyik oldal teljes győzelmével. Az eredmény mindig a két erő egymásra hatásának valamilyen fokú megnyilvánulása lesz. Bármennyire jó a Jó, a Rossz nem semmisül meg mellette. Ennélfogva a Rossz sem képes teljes diadalt aratni a Jón. Ennek a törvénynek a gyakorlati megnyilvánulása alapján alakult ki az a mondás, hogy: “Minden jóban van valami rossz, és minden rosszban valami jó.” Az ellentétpárok tehát a mi világunkban felszámolhatatlanok, sőt fejlődésünk érdekében nélkülözhetetlenek. Ezt felismerve a felvilágosult ember már nem harcol mindenáron a Jóért, és nem akarja feltétlenül elkerülni a Rosszat, hanem arra törekszik, hogy dinamikus egyensúlyt hozzon létre a Jó és a Rossz között. Jót csak annyit enged magának, hogy ne ártson, a Rosszból pedig azért veszi ki a részét, hogy tanuljon belőle, hogy tapasztalatokat gyűjtsön, és ezáltal bölcsebbé váljon.
Ennek az univerzális törvénynek a megnyilvánulása fejlődésünk elősegítésén túlmenően védelmet is nyújt számunkra. Az éveken, sőt sokszor évtizedeken át tartó küzdelem azt a célt szolgálja, hogy megedződjünk, lelkileg kellően erőssé váljunk. A sikert ugyanis csak az erős, fejlett lelkek képesek kezelni. Aki nem küzdött meg a sikerért, hanem a szerencséje révén jutott fel a csúcsra, az nem képes úrrá lenni a túl korán jött győzelem buktatóin. Nem tudja elviselni a minden oldalról feléje áradó elismerést, a nagy népszerűséget. Zavarja őt a személye iránt tanúsított fokozott figyelem, mivel a lelke mélyén érzi, hogy még nem érdemelte ki az ovációt. Tisztában van vele, hogy lelki fejlődése nem éri el azt a szintet, ahová rajongói helyezték őt, és megrémül attól a gondolattól, hogy nem tud megfelelni a követelményeknek. Minél fiatalabb valaki, annál intenzívebben lép fel ez a jelenség, hiszen a felnőtt kor küszöbén még megfelelő élettapasztalatokra sem támaszkodhat. Főleg a művészvilágban a véletlen, a közízlés kiszámíthatatlansága is okozhat ilyen váratlan fordulatot. A tinédzser-korból éppen hogy csak kinőttek mentségére legyen mondva, a legtöbbjük nem is akart azonnal világhírűvé válni. Hirtelen szakad a nyakukba a hírnév, és teljesen felkészületlenül éri őket. Csupán egy kis sikert akartak elérni, és nem számítottak arra, hogy pályájuk üstökösként fog felfelé ívelni.
Mire feleszmélnek, már fenn vannak a csúcson, és elkezdenek szédülni. Ilyenkor a pánik hatására szándékos önsorsrontásba kezdenek. Szinte mindegyikük ugyanazt a “forgatókönyvet” követi. A sokak által irigyelt áldozat olyan helyzetet teremt magának, amelyben szenvedhet, mert tudat alatt érzi, hogy csak a szenvedések által fejlődhet, erősödhet. Az önsorsrontáshoz szükséges ideális állapot kialakítását megkönnyíti a sikerei révén hirtelen ölébe hullott vagyon. Kezdetben alkoholra, alkalmi szexpartnerekre, féktelen tivornyázásokra költi a pénzét, sokszor számolatlanul. Nem ritka, hogy agyonzabálja magát, ami nőknél gyakran bulimiában csúcsosodik ki. Ezeket az eleinte kellemesnek tűnő kilengéseket olykor meg is ideologizálja azzal, hogy most behozza a “lemaradást”, bepótolja, megszerzi mindazon élvezeteket, amelyeket az élet korábban megtagadott tőle. A züllött életmód, az agyonhajszoltság következtében azonban egy idő után az idegösszeomlás szélére jut. Ekkor a bizonyítási kényszer, a szakmai lecsúszástól való félelem hatására kábítószerekhez nyúl. A drogok még egy darabig biztosítják a megfeszített munkához és az egészségromboló életmódhoz szükséges energiát, de ez az állapot már a szervezet vésztartalékait emészti fel. A folyamat végén törvényszerűen bekövetkezik a teljes fizikai, és szellemi összeomlás.
Szerencsés esetben a végállomás nem az öngyilkosság, hanem egy alkohol-, illetve drogelvonó szanatórium lesz. Az újbóli talpra állás iszonyú szenvedések árán lehetséges csak, ami végső soron hozzájárul az egyén fejlődéséhez. Ennek tudható be, hogy a legtöbben nem csak testileg, hanem lelkileg is megerősödve kerülnek ki ezekből az intézményekből. Ennek következtében már képesek lesznek megállni a helyüket, ami hírnevük újbóli feltámadását eredményezi. Az élet tehát vagy így, vagy úgy, de behajtja a számlát. Aki nem fizeti meg előre a siker árát, azzal később fizetteti meg.
Akadnak viszont olyanok is, akik túlteljesítik a rájuk kirótt feladatokat. Ez a cselekedet az emberiség szempontjából igen üdvösnek tűnik, de sajnos nem jár következmények nélkül. Mint már szó volt róla, az életben mindenért fizetni kell, ezért ha valaki többet juttat a környezetének, mint ami megilletné, akkor büntetés vár rá. Erre szokták mondani a szkeptikusok, hogy az életben a jó mindig elnyeri méltó büntetését. Persze nem csak a jó, hanem a rossz is büntetésben részesül, de ez nem olyan feltűnő, mert ez az élet normális működési mechanizmusába illeszthető. Úgy látszik, hogy Isten a túlbuzgó tettet a teremtésbe való beavatkozásnak tekinti, és ezért bünteti. Mélyebben belegondolva a dolgokba lehet, hogy ebben van is valami igazság, mivel az életünket irányító, nálunk sokkal értelmesebb intelligenciák tudják, hogy az, amit ingyen kapunk, amiért nem szenvedünk meg, nem válik javunkra.
Helytelen lenne azonban, ha ezentúl minden segítséget megtagadnánk a környezetünktől attól tartva, hogy ez hátrányosan fog ránk visszahatni. A gyengéket, az elesetteket, a kiszolgáltatott és sok szenvedést átélt embereket, az önhibájukon kívül segítségre szoruló közösségeket továbbra is támogatnunk kell. Az ilyen tettet nemes gesztusként értékeli a Mindenható, és a méltó jutalom nem is marad el. Ez a jutalom megnyilvánulhat anyagiakban, vagy egy annál sokkal értékesebb ajándékban, a lelki békében, amely a teremtés elősegítésének tudatából eredő boldogságérzettel tölt el bennünket. Ezt a Biblia a következőképpen fejezi ki: “Adjatok és adatik nektek!” Persze nehéz eldönteni, hogy mikor támogassunk egy ügyet, és mikor ne. Istentől származó képességeinkkel azonban ezt a dilemmát könnyen feloldhatjuk. Agykontroll tanulmányaink előrehaladtával lehetőségünk van arra, hogy túlvilági tanácsadók segítségét kérjük, akik bármikor megbízható útmutatással szolgálnak nekünk bármilyen ügyünkben.
*
Sajnos a mindennapi környezetünkben ma még lépten-nyomon találkozhatunk a káros segítség kirívó példáival, és ennek következményeivel. Pl. tucatjával ismerünk olyan eseteket, amikor tehetős szülők csupa jóindulatból minden terhet levesznek gyermekeik válláról. Az ilyen gyermek azután törvényszerűen elzüllik, mert semmiért sem kellett megküzdenie. Nem voltak olyan nehézségek az életében, amelyek a jellemét megedzhették volna, így képtelen a saját sorsa buktatóin átjutni. Ezen a kényelmes helyzeten a gyermek legtöbbször nem tud, és nem is akar változtatni. Lelke mélyén azonban érzi, hogy ez az állapot nem szolgálja a javát, ezért előbb-utóbb fellázad ellene, és a saját “jótevői” ellen fordul. Ekkor szoktak kifakadni a szülők, hogy milyen hálátlan gyermeket hoztak ők a világra, holott semmi más nem történt, mint beteljesült a törvény; a rossz tett meghozta gyümölcsét. Mivel meggátolták, hogy gyermekük kidolgozza önmaga karmáját, törvényszerűen bekövetkezett a sors büntetése, ami többnyire agyondédelgetett utódaink által teljesedik be. Néha azért akadnak olyan esetek is, amikor a gyermek még idejekorán felismeri a gazdag szülői házban reá leselkedő veszélyt, és önállósítja magát. Ösztönösen megtagad minden szülői segítséget, és saját erejére támaszkodva, sokszor a társadalom pereméről próbálja magát felküzdeni a képességeinek megfelelő szintre. Ezeket a ritkaságszámba menő eseteket a legtöbb ember ma még meglehetősen értetlenül fogadja és gyakran hóbortnak, különcködésnek tekinti.
A felelősségérzettel rendelkező szülők sohasem nevelnek a gyermekükből elkényeztetett csemetét. Nincs szükség arra, hogy spártai szellemben neveljük ifjainkat, de már kicsi koruktól kezdve állítsunk eléjük követelményeket, és ezek betartását, a rájuk kiszabott feladatok elvégzését következetesen kérjük számon. Ne kényeztessük őket, mert ha a fejünkre nőnek, akkor már nem bírunk velük. Nem szabad a gyereket túlterhelni, de amire képes, azt ki kell belőle hozni. Ha néha panaszkodik, hogy kissé nehéz a teher, akkor megemlíthetjük neki, hogy “súly alatt nő a pálma!” Érdekes, hogy a gyerekek ösztönszerűen megérzik, hogy mikor nevelik őket jól. Az a gyerek, akit példamutatóan nevelnek, néha ugyan lázadozik, de a legtöbbször szót fogad, és idővel egyre kezelhetőbbé válik. A rosszul nevelt gyermek viszont egyre elviselhetetlenebb lesz. Tudat alatt érzi, hogy a szülei által alkalmazott nevelési elv nem szolgálja a javát, ezért komiszkodásaival bünteti őket. A következetes nevelés tehát a mi érdekünket is szolgálja. A legfontosabb feladatunk azonban az, hogy gyermekeinket már kezdettől fogva szoktassuk önfegyelemre, és tanítsuk meg nekik az önbecsülést. Az előbbire azért van szükség, hogy felnőtté válva képesek legyenek eltűrni a szenvedéseket, az önbecsülés pedig abban segíti őket, hogy a problémák ne tudják megtörni a szellemüket.
Sokan azt hiszik, hogy a gyermeket meg kell kímélni a szülők problémáitól. Azt gondolják, hogy a jó szülő állandóan szerepet játszik, mindig türelmes, gyengéd, bölcs és erős. A gyerekek azonban nem színjátékot és babusgatást, hanem őszinteséget igényelnek. Valós emberi modellre, viselkedésmintára van szükségük, amelyet látva megtanulhatják hogyan lehet feldolgozni a különböző problémákat, miként kell viselkedni a váratlan helyzetekben. Ezért ahogy nőnek, folyamatosan vonjuk be őket a családi döntésekbe, osszuk meg velük a mindnyájunkra nehezedő felelősséget. Hagyni kell, hogy érezzék a döntés felelősségét, és megtapasztalják annak következményeit is. Értessük meg velük, hogy ők önálló lények, akik a saját felelősségükre élnek. A felelősségérzet azonban csak akkor alakítható ki utódainkban, ha megbízunk bennük, és amennyire csak lehet a saját dolgaikban rájuk bízzuk a döntést.
Nevelési módszereink kialakításánál ügyeljünk arra, hogy annak saját életünkre is kiható következményei lesznek, mert a gyermekeinkkel való kapcsolat csak akkor válik szilárddá és tartóssá, ha nem rideg, távolságtartó szellemben, hanem szeretettel neveljük őket. Ez nem jelenti azt, hogy lépten-nyomon majomszeretettel csüngjünk rajtuk (mivel ezzel többet ártanánk, mint használnánk), de ha önállósulási törekvéseik során fiainkat, lányainkat olyan átmeneti kudarcok érik, amikor szeretetre, megértésre és segítségre van szükségük, akkor ezt ne tagadjuk meg tőlük. Azok a gyerekek, akiket következetes szeretettel neveltek, mindig kellő önbizalommal és biztonságérzettel felvértezve lépnek ki az életbe.
Az ifjúságot természetesen nem csak értelmileg kell nevelni, hanem erkölcsileg is. Ne felejtsük el, hogy ezen a téren mi magunk vagyunk számukra a példakép. Bármit mondunk, bármit teszünk, bárhogyan viselkedünk, azt gyermekünk megjegyzi, mélyen a tudatalattijába vési, és ha felnőtté válik, hasonlóképpen fog cselekedni. A gyermek számára a másik nemhez tartozó szülő is szolgáltathat viselkedési mintát. Amikor egy kislány azt tapasztalja, hogy anyja szeretetet kap az apjától, automatikusan ő is értékesnek érzi magát. Az anyját figyelve, érzéseit átélve elsajátítja a női viselkedés normáit. Közvetlenül ugyan az anyjával azonosul, de a mintát az apja szolgáltatja azzal, ahogyan bánik a feleségével. A fiú az apját figyelve tanulja meg, hogy miként kell egy felnőtt férfinak viselkedni, de ennek a mintának az alakulása, minősége jelentős mértékben az anya magatartásától függ.
*
Az Agykontroll szerint a hit, a vágy és az elvárás az élet katalizátorai. Amennyiben valaki olyan körülmények közé kerül, hogy mindent megkap az élettől, az nem fogja megismerni a vágyat, az elvárást, és ezáltal megfosztjuk őt a hit lehetőségétől is. Hit nélkül pedig céltalanná, üressé válik életünk. Ha nincs miért küzdenünk, ha nem hiszünk semmiben, akkor egy idő után hiábavalónak érezzük evilági létünket, bármilyen kényelmesen is élünk benne. Akik a környezetük által túlságosan simára egyengetett úton járnak, azok személyiségüket illetően erőtlenné és jelentéktelenné válnak. Mivel nincsenek megélhetési gondjaik, életük céljának az élvezetek hajszolását tekintik. Ez az életmód azonban előbb-utóbb kiégéshez, lelki meghasonláshoz, életundorhoz vezet, és nemegyszer öngyilkosság a vége. Az élettől megcsömörlött emberek nagyon könnyen válnak rabjaivá az alkoholnak és narkotikumoknak is, hogy idő előtt kimenekülhessenek a saját életükből.
A hit életünkben betöltött szerepét mindenki ismeri, fontosságát senki sem vitatja. Sokak számára kevésbé egyértelmű azonban a vágy és az elvárás fontossága. Pedig Joseph Murphy szerint a vágy nem más, mint egy magunkban hordozott ima, amely magában foglalja az elvárást is. Ha valaki nagyon vágyik valamire, az ezáltal imádkozik. Vágyaink beteljesülése iránti sóvárgásunk olyan erős hatást gyakorol agyunk tudatalattijára, mint egy elmélyült ima. Az előzőekben már szó volt róla, hogy az életben való boldogulás titka a tudatalattinkban rejlik. Amennyiben a tudatunkkal mentálisan sikerül elfogadtatni vágyaink létjogosultságát, akkor kívánságaink megvalósulásának lehetősége hitté válik. A hit pedig csodatevő hatalommal rendelkezik életünk felett. Nem hiába mondja a Biblia: “Amilyen a hitetek, akképpen adatik nektek.” A mély, rendíthetetlen hit önmagában is elegendő vágyaink beteljesítéséhez. A hit ugyanis annyit jelent, mint valamit igaznak elfogadni. Ha pedig a tudatunk valamit igaznak tart, azt a tudatalatti is elfogadja, és haladéktalanul nekilát a megvalósításnak, vagyis olyan körülményeket teremt, hogy a hitünk valósággá váljon. A feltétlen hit a vágy és az elvárás segítsége nélkül is meghozza a gyümölcsét, mert ezek csak azt a célt szolgálják, hogy meggyőzzék a tudatalattit hitünk komolyságáról.
A hit bűverejének tudhatók be a különböző kegyhelyeken tapasztalható csodálatos gyógyulások is. Ezeken a búcsújáró helyeken nem a “csodavíz” vagy a különböző szenteket megformázó ikonok gyógyítanak, hanem a beléjük táplált erős hit. A hit, az eltökéltség által sarkallt képzelet aktivizálja a tudatalattit, amely bármilyen változást képes az életünkben előidézni. Agyunk jobb agyféltekéjének a bekapcsolásához, az abszolút világ lehetőségeinek a kiaknázásához ugyanis a legegyszerűbb út a hiten keresztül vezet. Persze néha előfordul, hogy olyanok is meggyógyulnak a zarándokhelyeken, akik nem hisznek ennek lehetőségében, sőt még az odaszállításukba is kényszeredetten egyeznek bele. Ebben az esetben nem a beteg, hanem az őt kísérő hozzátartozó erős hite váltja ki a gyógyulást. Ennek mechanizmusa annyira bonyolult, hogy akár csodának is nevezhetnénk, de valójában nem az. Itt az egyén és a túlvilági erők olyan sajátos együttműködéséről van szó, amelyet Jézus így fogalmazott meg: “Kérjetek és adatik! Zörgessetek és megnyittatik!”
A hit csodával határos erejét nem csak a vallásos, hanem az átlagemberek is gyakran tapasztalhatják magukon. Ezek közül az egyik legismertebb a placebo-hatás. Ha a beteg hisz az orvosa által felírt tabletta hatékonyságában, akkor a gyógyszeres dobozba csomagolt cukortablettától is meggyógyul. A hit által kiváltott gyógyulás tehát nem csoda, hanem egy önmagunkban rejlő képesség kihasználása. Egyértelmű bizonyítékát adja ennek a Biblia is. Jézus minden esetben elhárította azt a feltételezést, hogy ő csodát tett. A gyógyulás okát ekképpen magyarázta: “A te hited megtartott, meggyógyított téged.”
A hit, akárcsak az élet, örökkévaló; sokkal régebbi, mint a vallás. Nem függ egyetlen felekezettől sem, és nem függvénye a vallási rituáléknak. A hit és az önbizalom szárnyakat ad. A hit nélküli embert viszont félelmek és kételyek gyötrik. Megretten a lehetőségeitől, nem mer előrehaladni, ezért lemarad, és semmire sem viszi az életben. Aki nem hisz semmiben, az nem képes kihasználni tudatalatti képességeit. Nem szabad tehát senkit sem megfosztani a hitétől, mivel hit nélkül olyanná válik az ember, mint az állat; csak vegetál és sodortatja magát az árral, nem képes sorsa irányítását a kezébe venni. Minden embernek meg kell adni a hit megismerésének lehetőségét, hogy kihasználhassa a tudatalatti gyógyító hatalmát, az életet szebbé, boldogabbá és legfőképpen teljessé tevő képességét.
*
A hindu bölcselet szerint minden tett, minden tevékenység hatások egész áramlatát indítja el, melynek elkerülhetetlen velejárója az ellenhatás. A hatás és az ellenhatás egy nagy kör, amely mindig visszatér önmagába. Minden akció – a legkisebb gondolatrezdülés is – következményekkel jár, és az akciót törvényszerűen követi a reakció. A reakció minden következménye a hatás kiváltójára hull vissza. Ez a karmának nevezett ok-okozati törvény minden fejlődésnek az alaptétele. Mindenkinek meg kell ennie a maga által ültetett fa gyümölcsét, legyen az akár édes, akár keserű. Másképpen fogalmazva: A tett életre kel, befutja a maga pályáját, és úgy tér vissza hozzánk, mint az elhajított bumeráng. A léleknek vállalnia kell minden cselekedetének a következményét, vagy a jelenlegi, vagy a következő életében. A sors ritkán büntet azonnal, a számlát jóval később szokta benyújtani, akkor, amikor a legkevésbé számítunk rá. A karmikus törvényszerűségek általános érvényűek, az ember individuális fejlődésének megszabásán kívül irányítás alatt tartják az egész fizikai és szellemi világrendet.
A keresztény hit előtt sem idegen a karma, vagyis a kozmikus igazságtétel törvénye. A Bibliából vett idézet szerint: “Nincs szabadulás, amíg az akció-reakció számláján tételek állnak terhünkre írva.” Ebből a körforgásból csak egy út vezet ki, a lelki megtisztulás útja, az egyetemes törvény tiszteletben tartása. Amíg földhözragadt vágyaink szűk köréből nem vagyunk képesek kilépni, amíg lelkünk a testiségen nem képes felülemelkedni, addig a karma törvénye könyörtelenül kíséri minden léptünket. Ahhoz, hogy a magunk által épített úton eredményesen haladhassunk, szükségünk van segítségre is, de hathatós segítséget csak a Mindenható adhat nekünk. A földi halandó által nyújtott, kellően át nem gondolt segítség csak látszólag könnyíti sorsunkat, valójában visszavet minket a fejlődésben, gátolja, lassítja a törvény beteljesülését. A Mindenható bölcsességén ugyanis nem lehet kifogni, amit a fejlődés törvénye megkövetel, annak elkerülhetetlenül meg kell történnie.

Az élet mozgatórugói
Az élet értelmén túl másik nagy dilemmánk, hogy miként működik a világunk, milyen rugók mozgatják a világmindenséget. Erre a tudomány ma még nem tud minden tekintetben kielégítő választ adni. Egyelőre ezen a téren is csak megérzéseinkre és az Agykontroll tanulmányainkból származó ismereteinkre támaszkodhatunk. Eszerint a Magasabb Intelligencia nem irányítja minden lépésünket, nem ügyel arra, hogy lábainkat helyesen rakjuk egymás után. Ezek a képességek genetikailag belénk vannak táplálva, ösztönösen végezzük őket, vagy gyermekkorunkban bétaprogramozás útján tanuljuk meg. A rutinszerű feladatok helyes végzése tehát rajtunk múlik, a Mindenható szerepe csak addig terjedt, hogy génjeinkbe ültette ezeknek az ösztönöknek a kifejlődési képességét. A Magasabb Intelligencia, illetve az életünket befolyásoló rendkívül fejlett kozmikus lények csak sorsszerű eseményekbe avatkoznak be, nem foglalkoznak azzal, hogy egy levél mikor hulljon le a fáról, vagy hogy egy málladozó szikla az esővíz hatására évente hány millimétert kopjon. Ezek a dolgok a természet törvényei szerint zajlanak. Amikor Isten megteremtette a periodikusan újjászülető univerzumot, megalkotta annak törvényeit is. Magától semmilyen folyamat nem zajlik le, még a legkisebb esemény lefolyása is irányításra szorul, mert irányítás nélkül nincs élet, csak zűrzavar és pusztulás. Az egyszerűbb események végbemeneteléhez azonban nincs szükség intelligens irányításra.
A stabil rendet, a rutinszerű eseményeket belső és külső mechanizmusok irányítják. Élettelen anyagoknál a stabilitást atomfizikai törvények, az atommag elektronokra gyakorolt vonzóereje, molekuláknál az atomok közötti kohéziós erő, szilárd anyagoknál pedig a kristályszerkezetbe rendeződés tartja fenn. Egysejtűeknél a belső rend a protoplazma szabályozó hatásának következménye, míg bonyolultabb élőlények esetén a sejtek fizikai irányítását belső elválasztású mirigyek végzik, az általuk termelt enzimek és hormonok segítségével. Az élőlényeket irányító és az élettelen anyagokat formáló külső mechanizmusok együttese igen sokféle lehet. Földi viszonylatban ilyen külső kormányzó mechanizmus pl. az időjárás, a nappalok és éjszakák, illetve az évszakok folyamatos váltakozása. Természetesen ezeket a helyi hatásokat is irányítani kell egy nagyobb erőnek, de itt sincs szükség intelligens beavatkozásra. Mint tudjuk, a nappalok-éjszakák és az évszakok váltakozása a Föld naprendszerben történő mozgásának a következménye. Mikrovilágunkat tehát egy nagyságrendekkel nagyobb méretű makrovilág irányítja. Ennek a kozmikus világnak is szigorúan meghatározott fizikai törvényei vannak, amelyeket szintén csak egyszer kellett megalkotni. A rendszer megteremtése után a bonyolult mozgásáttételek már maguktól végbemennek, nincs szükség külső vezérlésre.
Testünket agyunk és különböző szerveink energiakisugárzása következtében egy rendkívül bonyolult aura veszi körül, melynek intenzitása, színe, frekvenciája állandóan változik. Minden ember energiamezeje egyedi, nincs két egyforma aurájú ember. A test azonban nem csak kisugároz magából energiát, hanem ez a rendkívül finom és részletgazdag energiamező nagyon érzékenyen reagál a külső energiabesugárzásokra is. Ezt támasztja alá két amerikai tudós legutóbbi felfedezése, akik méréseikkel igazolták, hogy testünk aurogramját a külvilágot alkotó tárgyak formája, állaga és helyzete jelentősen befolyásolja. Az előző fejezetek alapján már tudjuk, hogy egészségi állapotunk is auránk rendezettségétől, meridiánjaink energiaegyensúlyától függ. A kívülről érkező energiahullámok azonban egészségünk befolyásolásán kívül az agyi energiamező modulálása révén a gondolkodásunkat, a tetteinket is képesek alakítani. 
Mindenki tapasztalt már önmagánál érzékcsalódást, amikor a tudatába más információ jutott el, mint amit pl. a szemével látott, vagy amikor nem talál magyarázatot valamely tettére. Ha ilyenkor ránk kérdez valaki, hogy ezt miért tettük, akkor nem tudunk mást mondani, mint hogy nem tudjuk. Csupán sejtjük, hogy valamilyen külső erő megzavart bennünket, és a megtévesztett agy önkéntelenül késztetett bennünket arra, hogy cselekedetünket véghezvigyük. Érzékcsalódásunkra, tettünk értelmetlenségére csak később derül fény, amikor töprengéseink során segítségül hívjuk a tudatalattinkat is. Tudatunk alsó tartománya ugyanis mindent rögzít ami velünk történik, rengeteg olyan információt is elraktároz, amely normális körülmények között soha nem jut el a tudatunkba. (Minden másodpercben 100 millió bitnyi információ fut be az agyba, a hat érzékszervünkön keresztül. Ennek egy csekély töredéke, mindössze 50 bit az, ami tudatosul is. Szervezetünkben a beérkezett információk alapján rengeteg számítás, szabályozás folyik a háttérben, de mi csak az eredményt látjuk önmagunkon.) A történtek alapos átgondolása után előbb-utóbb rájövünk arra, hogy a hiba nem a környezetünkben, hanem bennünk volt, valamilyen rejtélyes külső erő egy pillanatra felborította érzékszerveink és agyunk normális együttműködését, hamis információt juttatva a tudatunkba.
Ez a rejtélyes erő azonban nem csupán a tudatunkra, hanem a tudatalattinkra is képes hatni. A bétában működő elme a kreatív gondolatokat valószínűleg a tudatalatti tartomány közvetítésével kapja. A kívülről érkező “sugallatok” a tudat alsó tartományaiba épülnek be, és az ily módon rögzült információk szinte észrevétlenül fejtik ki inspiráló hatásukat a tudatra. Gyakran előfordul azonban az is, hogy az új gondolatfoszlány benyomások formájában beíródik a tudatalattiba, és mindaddig ott lappang, amíg meg nem érlelődik, és akkor hirtelen, szinte megállíthatatlanul elárasztja a tudatot. A tudatalatti befolyás kollektív formában is megnyilvánul, ami leglátványosabban a művészvilágban figyelhető meg. Évszázadokra visszamenően ellenőrizhetjük, hogy a világ legtávolabbi sarkán élő képzőművészek és zenészek koronként azonos stílusú műveket alkottak. Erre nem lehet magyarázat az, hogy egymás stílusát lemásolták, mert a művészek többsége éppen a nagy távolság miatt sohasem találkozott egymással. A magyarázat az energiabesugárzásban keresendő, amit ők úgy fejeznek ki, hogy ez a stílus benne van a “levegőben”, és ők csupán engedelmeskednek a külső késztetésnek. Ez a speciális energiabehatás azonban nem csak kollektív megnyilvánulási formában, hanem egyéni esetekben is nagyon hasonló módon megy végbe. Emiatt erősen gyanítható, hogy a sorsszerű folyamatok rutinszerű lezajlása sem igényel a Mindenható részéről egyénekre lebontott irányítást.
Igen nagy a valószínűsége annak, hogy sorsunk tendenciózus irányítását előre meghatározott lefolyású külső energiabehatások végzik. Mivel ez az energia nem egy-egy emberre hat csupán, hanem az egész emberiségre, az energiaforrásnak elég nagynak kell lennie ahhoz, hogy az egész Földet besugározza. Sőt, miután minden ember sorsa más, ezért nem csak egy, hanem egyszerre több energiaforrásnak is kell lennie, a variációk számának növelése érdekében pedig ezeknek az energiaforrásoknak mind a Földhöz, mind egymáshoz képest állandó mozgásban kell lenniük. Az utóbbi időben tudományos mérések sorozata bizonyítja, hogy az élő szervezetek auráját az élettelen tárgyakból kisugárzódó energia is képes befolyásolni. Mint már szó volt róla testünk közvetlen közelében egészen apró tárgyak is érzékelhető hatást gyakorolnak az aurára; valószínűleg ebből ered az ékszer- és az amulettkultusz. Természetesen ahhoz, hogy egy energiakisugárzás a Föld összes élőlényére hatással legyen, akkora objektumra van szükség, amely a földgolyó méreteivel összevethető.
A fentiek alapos átgondolása után nem zárható ki, hogy a Mindenható sorsunk rutinszerű irányítását is rábízta egy mechanizmusra, amely a saját törvényei szerint végzi a dolgát. Miután a Földünkön nincsenek olyan méretű tárgyak, amelyek kisugárzásukkal képesek lennének az egész világot befolyásolni, ezért másra nem gondolhatunk, mint hogy ezt a feladatot külső égitestek látják el. A naprendszer bolygói elég nagyok ahhoz, hogy folyamatos és elég intenzív energiasugárzással árasszák el a Földet, bonyolult mozgásuk következtében pedig az egyes sugárzások jellege, eredője minden pillanatban más és más. A variációk számát szinte a végtelenségig növeli az állócsillagok hatása, mivel távolabbról ugyan, de ezek az égitestek is sugároznak energiát a Földre. Noel Tyl német asztrológus kiszámította, hogy a különböző asztrológiai paraméterek kombinációs lehetőségeinek legkisebb értéke: 5,4×1067. Ennek a 67 nullát tartalmazó számnak a láttán könnyen beláthatjuk, hogy a variációk száma gyakorlatilag végtelennek tekinthető.
Lehet, hogy mégis igazuk van az asztrológusoknak, akik évezredek óta állítják, hogy az emberek sorsát a kozmikus sugárzások irányítják? Lehet, hogy nem csak testünk sejtjeinek, de a léleknek is van génje, egy sajátos összetételű energiakód, amely a születésünk pillanatában belénk íródik, és a továbbiakban ez a születési horoszkópnak nevezett energiaképletünk – korrelációba kerülve a pillanatnyi égitestállásokkal – életünk végéig befolyásolja sorsunkat? Az is lehet azonban, hogy maga a lélek energiaösszetétele (a benne található energiakvantumok rezgési frekvenciája, illetve a kisugárzás intenzitása) a kód, és a Mindenható, illetve közvetlen segítői kiválasztják nekünk azt a pillanatot, amikor megszületve pontosan ott folytathatjuk lelki fejlődésünket, ahol az az előző életünkben abbamaradt. Egyébként nem egy szakember állítja, hogy lelki összetételünknek, valamint kozmikus lehetőségeinknek a lenyomata szemmel látható formában megtalálható a kezünkön is, tenyérvonalak formájában.
Az asztrológusok szerint az ember csak akkor születhet új életre, amikor a kozmikus hatások összessége megfelel annak a lelki alkatnak, amelyet az egyén az előző életében alakított ki. A lélek csírájában magával hozza mindazokat a jó és rossz behatásokat, amelyekben majd az új élete során részesedik. Születésünk pillanatában tehát az égitestek konstellációja pontosan megfelel lelki összetételünknek, illetve a lélek rezgésszintjének. Így hangolódik össze a makro- és a mikrokozmosz, és ettől kezdve e két világ halálunk pillanatáig szoros kapcsolatban áll egymással. Az ősi mondás szerint: “Ahogy odafenn, úgy idelenn!” Úgy viszonyulunk a bennünket körülvevő univerzumhoz, mint a tárgy a tükörképéhez. A bennünket körülvevő égitestek által kibocsátott kozmikus sugárzások közül minden ember azokra a frekvenciákra reagál a legintenzívebben, amelyeknek érzékelésére lelkük összetétele a leginkább affinitást mutat. A túlvilági lények egyébként nem a kozmikus és a természeti erők együttműködéséről beszélnek, hanem azt mondják, hogy akkor kell leszületnünk, amikor az “elemek” megfelelőek számunkra.
Érdekességként megemlíthető még, hogy a hindu mitológia szerint az emberi lélek mérete egy gombostű fejének a tizede. Isten egy óriási lélek, az ember lelke viszont parányi. Ezért Isten mindenható, a nála alacsonyabb rendű lényeknek pedig korlátaik vannak. Ez a korlát annál nagyobb, minél fejletlenebb egy lélek. A fejlődés módján kívül évezredek óta foglalkoztatja az emberiséget az a rejtély is, hogy honnan származik a lélek, ki teremtette és hogyan? Sajnos erre a kérdésre nem találunk választ az ezoterikus irodalomban. A legracionálisabbnak az az elképzelés látszik, hogy a teremtés kezdetén Isten hatalmas lelkéből sejtnyi részeket választ le, és ezek az apró lélekkezdemények az évmilliárdok során átélt szenvedések által egyre gyarapodnak, míg végül fénylénnyé fejlődve visszatérnek a forráshoz. A legvalószínűbb magyarázat azonban az, hogy a teremtés előző ciklusait irányító Mindenható nem pusztul el, hanem feloszlatja önmagát, és a következő periódusban apró kis lélekkezdeményeiben él tovább. Ez a helyzet a szülő-gyermek viszonyhoz hasonlítható leginkább. Mi sem pusztulunk el nyomtalanul, mivel génjeinket továbbadjuk az utódainknak, így bennük élünk és fejlődünk tovább.
A tudomány már meghatározta a személyiség fogalmát, mely szerint mindazon érzések, jellemvonások és gondolatok összessége, amelyek az embert egyénivé teszik. Arról azonban hogy ezek a tulajdonságok hol szerveződnek az agyban, fogalmuk sincs. Nem véletlenül. Ezek az adottságok ugyanis a lélekben lakoznak. Ezeket a tulajdonságokat a lélek gyűjti magába az életek hosszú során, állandóan fejlesztve, kiteljesítve őket. Értelmünk, belátásunk, döntési képességünk velünk született képességek. Az embert alapvetően a lélek irányítja, még ha ez nem is tudatosul bennünk. Születésünk pillanatától kezdve folyton döntenünk kell. Döntéseink nagy része azonban tudattalan. Többnyire az ösztöneink, érzelmeink, szokásaink, beállítottságunk, vagyis a lelkünk irányít bennünket. Így nem is gondolunk rá. Ha valamitől viszolygunk, akkor a tudatalatti már eleve eldöntötte a dolgot. Ugyanígy ha valamihez vonzódunk, akkor is tudattalanul megszületik a döntés. El sem jut a probléma a tudathoz, pedig az eszünk képes lenne átlátni az estleges csapdákon, meglátná a veszélyt, amelybe a lelki késztetésünk oly gyakran sodor bennünket. A lélek ugyanis nem mindentudó. Csak azt tudja, amit korábban megtanultunk. 
A jelenlegi életünk tapasztalatai, szabályai a bal agyféltekénkben tárolódnak. A helyes döntések meghozatalához tehát szükség van az észre is. A kettő együtt tesz bennünket fejlettebbé, többé annál, ami korábban voltunk. Tehát nagy hibát követ el az, aki nem hallgat az ösztöneire, a megérzéseire, mert nem veszi figyelembe a korábbi tapasztalatait. De az is, aki nem használja az eszét, mert a korábbi tapasztalatok csak a jelenlegi életünk játékszabályainak szűrőjén átjutva válnak használhatóvá. Nem szabad lebecsülni a jelenlegi életünkben összegyűlő tapasztalatokat. Az emberi agyban 270 trillió bitnyi információ halmozódik fel életünk végéig. Sorsunk külső irányítása azonban a lelkünkön keresztül történik. Bár az ember természetét, jellemét a lelke szabja meg, fizikai megjelenésünk, tartózkodási helyünk is hatást gyakorol ránk. Külsőnk megváltoztatása megváltoztatja a belsőnket is. Érzéseink, szokásaink és viselkedésformánk ugyanis szoros kapcsolatban állnak fizikai körülményeinkkel. Ezért környezetünk is erősen befolyásolja lelki állapotunkat. Még a nyelv, amit beszélünk is hatással van ránk. A nyelv ugyanis identitás- és közösségjelölő. Ha egy született angol elkezd oroszul beszélni, ettől kissé ő is orosszá válik. A nyelv által hat rá az orosz nép lelkülete.
Sokakat foglalkoztat, hogy vajon a növényeknek és az állatoknak van-e lelkük. Sajnos a szakirodalom erről nem sokat mond. A szerzők figyelme csupán a transzmigrációra (emberi lélek állati testbe költözésére) terjed ki. Túlvilági lények által közvetített információk szerint az egyes állatfajok egyedei közösen alkotnak tudatot. Ez a közös tudat irányítja őket. Ebbe táplálják bele az egyéni tapasztalataikat, és ebből merítenek ismereteket. Ha baj van, a közös tudaton keresztül figyelmeztetik, riasztják fajtársaikat. Egyes tudósok ezt a közös tudatot nevezik morfogenetikus mezőnek. Ugyanez a helyzet a növényekkel. Az ő mozgási szabadságuk korlátozott ugyan, de a fajtársaik közötti kommunikáció határok nélküli. Az egész világra kiterjed, sőt az univerzumból is érzékelnek erősebb jeleket. Az emberi tudat is összetett. A mi lelkünket azonban az előző életeinkből származó személyiségek, önálló emberi egyéniségek alkotják. Jelenlegi életünkben az éppen aktuális személyiségünk ezekkel az entitásokkal áll szoros kapcsolatban. Ezek szolgáltatják számunkra a tapasztalatot, a különböző adottságokat, az egyéniséget és a lelkiismeretet.
Az anyag legkisebb egységeinek az atomoknak, a molekuláknak is van egyéniségük. Bizonyos rezgésszámú Én-tudattal az élettelennek tartott tárgyak is rendelkeznek. Mivel az emberek legtöbbje ezt a kifejezőrendszert nem érti, hajlamosak azt hinni, hogy a tárgyak, a kövek vagy a viharok nem élnek. Nem könnyű elképzelni egy kavics létezését, de a megtestesülésben, a forma létrehozásban minden tudat örömmel, és önként vesz részt. Tehát a bennünket körülvevő használati tárgyaknak is van tudatuk, ha nem is olyan magas szintű, mint a miénk. Agyfrekvenciánk lecsökkentése útján elbeszélgethetünk a ruháinkkal, a bútorainkkal, a szerszámainkkal, a szobai- és kerti növényeinkkel, de még az élettelennek tekintett kövekkel is. Ha kedvesen bánunk mindennapi használati tárgyainkkal, és időnként megköszönjük nekik hűséges szolgálatukat, ezt meghálálják nekünk.

A kozmikus erőhatások nem dróton rángatnak bennünket, mint egy bábut, hanem csak késztetést jelentenek számunkra. A planéták harmonikus szögállása elősegíti, hogy sorsunk kedvező fordulatait kihasználhassuk, de nehezebbé is tehetik életünket egy-egy kedvezőtlen konstelláció esetén. A kozmikus sugárzások nem pusztán a sorsunkat irányítják, hanem a testmeridiánjainkkal kölcsönhatásba lépve különböző betegségeket is előidézhetnek. Sőt a születésünk pillanatában fennálló konstelláció nagymértékben megszabja azt is, hogy mely betegségekre leszünk a leginkább hajlamosak életünk folyamán. Az univerzumból érkező rezgést egyébként elektronikus eszközökkel érzékelni is lehet. A félvezetőtechnikában pl. az energiasugárzások keverékét fehérzajnak nevezik.
Ősidők óta sarkalatos kérdés, hogy hány százalékban befolyásolják sorsunkat a külső erők, és hány százalékban múlik ez a szabad akaratunkon. Az asztrológusok legtöbbje erre a kérdésre válaszolva a kissé pesszimista 60/40% arányt tartja reálisnak. Sokkal valószínűbb azonban, hogy a Mindenható volt annyira lovagias, hogy fele-fele arányt állapított meg ennek a rendszernek a megalkotásánál, ugyanannyi esélyt adva az embernek, mint önmagának. Ez az emberiség szempontjából átlagnak tekintendő arány azonban nem mindenkinél érvényesül azonos mértékben. Aki felismeri a fejlődés magasztos törvényét, az egyre kevésbé van kitéve a csillagok kényszerítő erejének. Aquinói Szent Tamás szerint: “Az a lélek, amely nem rabja többé szenvedélyeinek, fölébe emelkedik ezeknek a hatásoknak. A bölcs uralkodik a csillagjain!” A legtöbb ember azonban ma még képtelen kiszabadulni önző érdekei szűk köréből, így a lelkük legmélyén munkálkodó elemek önkéntelenül kapcsolatba lépnek a nekik megfelelő planétákkal, döntő hatást fejtve ki sorsukra egész életük folyamán. 
Néha, főleg primitív embereknél megfigyelhetünk olyan eseteket is, amikor az egyéni akaratnak szinte alig van meghatározó szerepe; az illető teljesen rábízza magát a sorsára, szabad teret engedve a negatív külső behatásoknak. Ilyenkor teljes mértékben az állati ösztönök uralják az egyént, melyek végül a pusztulását okozzák. Jézus tanítása alapján a keresztény hit a következőképpen önti szavakba a karma mindenhatóságát: “Ha a test szerint éltek, meg kell halnotok, de ha a lélek által megölitek a test cselekedeteit, élni fogtok.” Ennél is egyértelműbben fogalmazott, amikor azt kérdezték tőle, hogy: “Mi az örök élet titka?” Jézus azt válaszolta, hogy: “A testnek kívánságait ne teljesítsétek!” Zarathusztra, a dualisztikus vallás megalapítója pedig arra a kérdésre, hogy: “Melyek azok?” – azt felelte, hogy: “Ezernyi kívánsága van a testnek.”
Ennek a rendszernek a működési mechanizmusát látva arra a következtetésre juthatunk, hogy Isten nem foglalkozik a világ működtetésével, mert működik az magától is. Ő csak akkor avatkozik be a rutinszerű folyamatokba, ha azokban valami hiba keletkezik. A Mindenható szolgálatában álló Magasabb Intelligencia kihelyezett számítógépeivel állandó megfigyelés alatt tartja az egész univerzumot, és ha abban hibát, rendellenességet tapasztal, azonnal korrigálja azt. Az előre meghatározott sorsszerű események előidézése a minden irányból felénk áradó eltérő intenzitású, és frekvenciájú kozmikus sugarak feladata. Kedvező konstelláció esetén a bonyolult összetételű energiasugarak többnyire környezetünket alakítják úgy, hogy azok optimális körülményeket teremtenek törekvéseink számára. Ha élünk a lehetőséggel, akkor magunk hasznára tudjuk fordítani a körülményeket. Kedvezőtlen konstelláció esetén nemegyszer közvetlenül ránk irányul a hatás. Súlyos balesetek előidézőitől sokszor megkérdezték már, hogy miért cselekedtek az adott szituációban teljesen irracionálisan. Erre a legtöbbször az volt a válasz, hogy ők maguk sem tudják, úgy érezték, mintha egy pillanatra kikapcsolt, leblokkolt volna az agyuk. Nagyon rossz konstellációk esetén olyan káros energiabehatások érhetik agyunkat, amelyek átmenetileg meg tudják bénítani az érzékszerveink ingerületeit feldolgozó agysejteket. Az előzőekben említett körülmények között képesek arra, hogy az agy aurogrammjában olyan elváltozásokat hozzanak létre, amelyek megzavarják gondolatainkat és ezáltal tetteinket.
Ami történik velünk, az nem a véletlen műve; véletlenek ugyanis nincsenek. Az életben minden történésnek oka van, és nemegyszer előfordul, hogy egy-egy esemény oka nagyon mélyen, valamelyik korábbi életünkben gyökerezik. A véletlen nem más, mint a sors által előre elrendelt eseményeknek egy láncszeme. Ez persze nem jelenti azt, hogy a jövőben többé ne használjuk ezt a kifejezést, hogy “véletlen”, mert akkor fatalistákká válnánk. A fatalizmus, a bigottság pedig többet árt mind az egyénnek, mind a társadalomnak, mint az ateizmus.
Egyébként a fatalista életfelfogás azért sem indokolt, mert szellemünk jelenlegi fejlettségi szintjén már nem vagyunk teljesen kiszolgáltatva a sors vak akaratának. A ma emberének már nem kell feltétlenül szentnek lennie ahhoz, hogy kivédhesse a káros kozmikus behatásokat. Korunkban az átlagembernek is lehetősége van arra, hogy elkerülje a sorscsapásokat. Agykontroll tanulmányainkra támaszkodva tudatunk alsó tartományában előre mehetünk az időben, és megfigyelhetjük, hogy milyen események várnak ránk. Ha valaki alfába merülve vagy kreatív álomban látja, hogy másnap balesetet fog okozni vagy szenvedni, akkor a legjobb, ha otthon marad, nem ül kocsiba, így a kedvezőtlen kozmikus behatások következmények nélkül fognak elmúlni. Még az asztrológusok szerint is csak néhány százalék az olyan esetek száma, amelyeknek elkerülhetetlenül be kell következniük ahhoz, hogy az élet ne billenjen ki a normális kerékvágásból. Ilyen elkerülhetetlen esemény a természetes halál is. Ennek bekövetkezése azonban a kezünkben levő autogén módszerekkel ma már az emberi élet legvégső határáig kitolható.
Az ellenőrzésen kívül a Magasabb Intelligencia legfőbb feladata, hogy a világot igazgassa. Ne felejtsük el, hogy sorsunkat feltehetően csak 50%-ban határozzák meg kívülről érkező homogén besugárzások, életünk alakulása 50%-ban rajtunk múlik. Nagy átlagban tehát az egyénnek ugyanannyi beleszólási lehetősége van élete irányításába, mint a sorsnak. Ezt a lehetőséget hívják szabad akaratnak, és ez az, amivel még a Mindenhatónak is nap mint nap számolnia kell. A Magasabb Intelligencia a rutinszerű mechanizmusok felügyeletén kívül állandó megfigyelés alatt tartja az élőlények szabad akaratából származó eseményeket is, és ezt folyamatosan belekalkulálja a teremtés alakulásába. Az embert is megilleti a teremtés joga; Ennek eszköze a választás, a szabad akaraton múló döntés. A szabad akarat megnyilvánulása a teremtés szempontjából nem káros, hanem nagyon is hasznos. A világegyetem csak a szabad akarat jobbító szándéka által válhat tökéletesebbé. Az ember tehát nem csupán eredménye, hanem tevékeny résztvevője is a teremtésnek. Istenhez hasonlóan mi is teremtünk, mivel közvetlen környezetünknek tevékeny formálói vagyunk. Ezen keresztül nem csak részei, hanem alakítói is vagyunk az univerzumnak, mert Isten társává tett bennünket a teremtésben. Sorsunk Isten által elrendelt fele a küldetés. A rajtunk múló másik felétől függ, hogy életünk hogyan alakul; sikerrel vagy bukással végződik.
Érdekes, hogy az abszolút világban, vagyis a testetlen szellemek világában ismeretlen fogalom a szabad akarat. A túlvilági lelkek szerint: “Csak azt tehetjük, amit az Úr elrendel nekünk, és mi mindenkor engedelmeskedünk az akaratának.” Ennélfogva ebben a világban nem tudunk igazán fejlődni. Ahhoz, hogy hatékonyan fejlődjünk, el kell felejtenünk azt, hogy honnan jöttünk, kik vagyunk. Csak az emlékezetvesztéssel járó fizikai lét ad lehetőséget arra, hogy a választásunk alapján azzá legyünk, akik vagyunk, és ezáltal megismerjük önmagunkat. A hatékony fejlődés másik akadálya, hogy a mennyországban a szeretet uralkodik, a gonosz érzelmek itt nem képesek érvényesülni. Így a Jó és a Rossz, valamint a különféle indulatok ütközésén alapuló teljes értékű fejlődés itt lehetetlen. A mennyországban nincs ütközés, csak feltétel nélküli elfogadás, szeretet; így a fejletlen lélek nem tudja a feszültségeit “kisütni”. Ezért aki nem vállalja a további inkarnációkat, az nem lesz teljes értékű lélek; földhözragadt vágyait, indulatait illetően megmarad fejlődésének azon a szintjén, ahol a legutóbbi testet öltése után állt. Az alantas indulatok valamint az ösztönök átélésére csak fizikai testben van mód. A testet öltés harmadik indítéka: fizikai mivoltunk az egyetlen lehetőség, hogy tapasztalati úton megismerjük, amivel fogalmilag már tisztában vagyunk.
A földi világban való tapasztalatszerzésnél arra is tekintettel kell lenni, hogy bizonyos benyomásokra csak meghatározott korokban tehetünk szert. Aki késlekedik, és elszalasztja az optimális időpontot, annak többé nem lesz rá lehetősége, hogy átélje a tapasztalattárából hiányzó élményeket. Végtelen lehetőség nyílik azonban a mennyországban a spirituális fejlődésre, miután ebben a világban a magasabb rendű ismeretek megszerzésének semmi akadálya sincs. Amennyiben szükségét érezzük igényelhetünk magunknak egy mestert (egy fejlettebb lelket) is, aki gazdag tapasztalatai révén segít kiértékelni a földi életünket, rávilágít a hibáinkra, és megmutatja a kijavítási módjukat. Reinkarnálódásaink hatékonyságának megállapítása érdekében rendelkezésünkre áll egy szimulációs program is, ami lehetővé teszi, hogy a volt partnerünkkel helyzetgyakorlatokat végezzünk. Ebben a: Mi lett volna, ha? programban újra átélhetjük a földi életünket megváltoztatott kezdeti feltételekkel, illetve a sorsfordulóinkban hozott döntéseink módosítása révén előálló helyzetekben. Így kikísérletezhetjük, hogy feladatainkat hogyan oldhattuk volna meg optimálisan, és leszűrhetjük belőle a szükséges tanulságokat a következő életünkre vonatkozóan.

Nagy valószínűséggel igazuk van azoknak a fizikusoknak, akik az univerzum fejlődését egy folytonos spirálként képzelik el. Eszerint már számtalan ősrobbanás és evolúció történt előttünk is, és fog történni utánunk is. Ha nem létezne szabad akarat, ha csak a külső behatásoknak engedelmeskednénk, akkor az előző fejlődési spirált ismételnénk meg. Az akarat kötetlen megnyilvánulása, az önmegvalósítás vágya azonban lehetővé teszi, hogy mindig tökéletesebb világot hozzunk létre magunknak, egyre feljebb emelkedve ezáltal a fejlődési spirálon. Úgy tűnik, hogy a szabad akarat megnyilvánulásának a mértéke az, amely megszabja a spirál emelkedésének meredekségét, ezért olyan fontos a Mindenhatónak, hogy az önmegvalósítás jogával minden ember szabadon élhessen. Miután a rész kihat az egészre, a Mindenható szigorúan bünteti, ha valaki nem él veleszületett képességeivel, hanem csak sodortatja magát az árral, kivonva ezzel egy láncszemet a fejlődés menetéből. Mivel a fejlődési spirált az egész univerzum együtt alkotja, mindnyájan fontos láncszemei vagyunk ennek a folyamatnak. Ha bárhol a világon valaki kárt okoz a másiknak, vagy ha egy galaktikus civilizáció megtámad egy értelmes lények által lakott másik bolygót, akkor ezzel önmagának is kárt okoz. A Mindenhatónak az az érdeke, hogy ne pusztítsuk, hanem építsük a világunkat, hogy ezáltal az egész univerzum tökéletesebbé váljon. Ennek érdekében mindent meg is tesz, bünteti a rosszat és a jó érdekében megpróbálja az embert rávezetni a helyes útra.
Mivel a ma embere még nem képes arra, hogy belássa cselekedeteinek helyes vagy helytelen voltát, Isten intelmekkel látja el mind az egyént, mind a társadalmakat. Az intelligens irányításnak ez a legmagasabb megnyilvánulási formája azonban többnyire hiábavalónak bizonyul. Az egyén sokszor álmok formájában kapja meg az instrukciókat, amelyeket azután vagy megfogad, vagy nem. A társadalmakat gyakran természeti katasztrófák (pl. földrengés, hurrikán) figyelmezteti haladásuk helytelen irányára. Korunk öntelt társadalmai azonban egyre kevesebb jelentőséget tulajdonítanak ezeknek az eseményeknek, és megpróbálják a jelenséget tudományos alapon megmagyarázni. Ily módon a modern kor tudósai már kiderítették, hogy a tornádókat mikrováltozások hozzák létre. Ha valahol egy kis porszem körül légnyomáskülönbség alakul ki, akkor ez az effektus lavinaszerűen növekedve hatalmas forgószéllé válhat, amely mozgásában teljesen rapszodikusan viselkedik. Arra azonban még nem sikerült a tudósoknak rájönniük, hogy ezeket a mikrováltozásokat mi indítja el, és a légörvények haladásának útvonalát mi határozza meg. Érdekes, hogy a primitív társadalmak sokkal komolyabban vették ezeket a figyelmeztetéseket. Hajlamosabbak voltak arra, hogy tetteiket az “égi” jelekből levont következtetéseknek megfelelően korrigálják, és visszataláljanak a helyes útra.
A XX. század felvilágosult szellemben nevelt tudósai viszont fáradhatatlanul törekszenek arra, hogy a természeti jelenségek ok-okozati összefüggéseit materialista alapon tárják fel. A tornádók azonban gyakran megleckéztetik őket, mert több alkalommal is előfordultak olyan tréfás esetek, amelyeknek a fizika és a józan ész törvényei szerint nem lett volna szabad előfordulniuk. A sokszor 300 km/h sebességet is elérő pusztító szélviharok egyike pl. 1974-ben Ohio állam Xenia városában miszlikbe aprított egy parasztházat a teljes berendezésével együtt. Csupán három törékeny tárgy élte túl a katasztrófát: egy falitükör, egy doboz tojás, és a karácsonyfa üvegdíszei. Még ennél is viccesebb eset volt, amikor 1958-ban Kansas állam El Dorado városában egy nőt a szélvihar az ablakon át az utcára repített, és a háztól kb. 20 méterre tett le. Pontosan mellette landolt elpusztult lemeztárából a “Viharos idő” című hanglemez, teljes épségben.
Intelligens irányításra utal az a múlt század végi eset is, amely annak idején nagy izgalmat keltett a babonás emberek körében. Egy híres amerikai színész, Charles Caughlen 1899-ben hunyt el a galvestoni vendégszereplése során. Ott is temették el egy hermetikusan lezárt ónkoporsóban. Egy év múlva Galveston fölött hatalmas hurrikán tombolt, amely a kriptákat is kimosta, és a színész tetemét a tengerbe sodorta. A hullámokon hányódó koporsó bekerült a Golf-áramlatba, ami elvitte a Szent Lőrinc öbölbe. Ott lelték meg az Edward herceg szigetéről való halászok, akik a rárakódott kagylók és moszatok eltávolítása után megdöbbenve olvasták az oldalán, hogy egykori földijük tetemét fogták ki. A halott közel 9 hónapig tartó kb. 3000 kilométernyi viszontagságos út után a szülőháza közelében ért partot. Sokak szerint valamilyen rejtélyes erő segítette őt, hogy visszatérhessen ősei földjére. A tenger ennél hihetetlenebb történetet is produkált már. 1664. december 5-én elsüllyedt egy személyszállító hajó Wales partjainál, a Menai szorosban. Csak egyetlen utas, Hugh Williams maradt életben. 1785. december 5-én ugyanott egy újabb hajó süllyedt el. Csupán egy utas élte túl a katasztrófát, neve: Hugh Williams. Aki azt mondaná erre a háromszoros (dátum, tenger, személynév) egyezésre, hogy a véletlen műve, vajon mit szól hozzá, hogy 1860. december 5-én a Menai szorosban ismét elsüllyedt egy hajó. Az egyetlen túlélő neve: Hugh Williams.
Egy hasonlóan meghökkentő, több tucat tanú által igazolt esetet nálunk is feljegyeztek. 1958-ban meghalt egy idős, joviális méhész, aki mindig nagy szeretettel beszélt a méheiről. Amikor a lelkész a temetőben elkezdte a szertartást, hirtelen elsötétült az égbolt, majd egy hatalmas méhraj leereszkedett a koporsóra, és teljesen beborította azt. Mozdulatlanul pihentek rajta, amíg a pap befejezte a halott búcsúztatását. Ekkor felszálltak, tettek egy tiszteletkört a sír felett, és elrepültek. Mint később kiderült, az elhunyt méhész több tucat méhcsaládjának összes méhe egyszerre repült ki, és egy hatalmas rajban egyesülve 15 kilométert repültek a temetőig, majd vissza mindegyik a saját kaptárába. Ez azért is különös, mert szakmai körökben köztudott, hogy a méhek soha nem repülnek ki egyszerre a kaptárból, nem hagyják felügyelet nélkül a királynőt. Ismert jelenség az is, hogy az egyes méhcsaládok nem nagyon szívelik más családok tagjait. Nem harcolnak ugyan egymással, de egy-egy eltévedt méhnek hamar értésére adják, hogy más családból való, itt nincs számára hely. Biológiailag tehát lehetetlen, hogy normál körülmények között több mint 40 méhcsalád összes egyede egy rajban egyesüljön.

Modern világunk válságban van. A Mindenhatótól való eltávolodásunk arányában nő a lelki bizonytalanságunk. A technikai fejlődés egyre hatékonyabbá tette a fegyverkezést, és ma már ott tartunk, hogy az emberiség által felhalmozott nukleáris fegyverkészlet százszor akkora, mint amennyi a földi élet elpusztításához elegendő lenne. De földi világunkat nem csak a tömegpusztító eszközök fenyegetik, hanem a lassan már katasztrofális méreteket öltő környezetszennyezés is. A fogyasztói társadalom mind nagyobb súllyal telepedik rá a természetre. Anyagcseréje már oly mértéket ért el, hogy káosszá alakítja azoknak a természeti erőknek a rendjét, amelyektől a léte függ. Önző, kíméletet nem ismerő életvitelünkkel már nem használjuk, hanem kihasználjuk a környezetünket, egyre gyorsuló ütemben lelakjuk a világot. Ráadásul napjainkra soha nem tapasztalt mértékűvé vált a bűnözés, az élet minden területén megnyilvánuló erőszak. Mindezek összegzéseként megállapítható, hogy önpusztító indulatoktól, gazdasági gondoktól terhes Földet hagyunk örökül gyermekeinknek. Már ma is félelmetes dolgok történnek velünk, de még nehezebb problémákkal kell megbirkózniuk utódainknak az apokaliptikus viszontagságokkal terhelt korunkban. A hiteles statisztikai adatok bizonyossága alapján ijesztő jövő vár a civilizációnkra. 
Sokan más, idegen civilizációktól várják a segítséget, sürgetik a velük való kapcsolatfelvételt, tőlük remélvén gondjaink megoldását. Az ilyen jellegű kapcsolatfelvételben való reménykedés azonban hiábavaló, mert a be nem avatkozás kozmikus törvénye tiltja a közvetlen segítségnyújtást; problémáinkat tehát nekünk kell megoldanunk. Egy kívülről érkező jelentős technikai segítség hosszú távon egyébként sem válna javunkra. Napi gondjaink megoldódnának ugyan, de ez a látszathaladás a tudati fejlődésünket nem segítené elő. A Mindenható a maga végtelen bölcsességével tudja, hogy csak azok válhatnak tökéletes lénnyé, akik az evolúciós fejlődésük során nem hagytak ki egyetlen lépcsőfokot sem. A kozmikus világ hozzánk látogató, és technikai felkészültségükből ítélve jóval intelligensebb küldöttei tökéletesen tisztában vannak a harmonikus fejlődés által diktált törvény érvényesülésének szükségszerűségével, így ne várjunk tőlük közvetlen manuális segítséget, készen átnyújtott eredményeket. 
Az is elképzelhető, hogy létezik egy interplanetáris alkotmány, amely a kozmikus értelem parancsára tételesen is tiltja az ilyen jellegű beavatkozást az univerzumban. Feltehetően erre az okra vezethető vissza, hogy a föld alá szorult civilizációk, valamint a közénk beépült képviselőik nem fedik fel a kilétüket. A magasan fejlett civilizációk küldöttei nem azért vannak itt, hogy végrehajtsák a paradigmaváltást, hanem hogy előkészítsék, segítsék. Nem előráncigálni akarják a változást, hanem világra segíteni. Az ember sokkal jobban ragaszkodik ahhoz, amit önmaga teremtett, mint ahhoz, amit másoktól készen kapott. Azért sem nyújtanak közvetlen segítséget, mert ezzel magukhoz “kötöznének” bennünket. Elvesztenénk az önállóságunkat, és ezt követően minden téren tőlük függnénk. Nem az a cél, hogy civilizációk másolatai jöjjenek létre. Az univerzumnak önálló lényekre van szüksége. Csak önmagunk kiteljesítésével válhatunk tökéletessé. A felügyeletünket ellátók utánzásával gyorsabban fejlődhetnénk ugyan, de nem lennénk mások, mint magasan fejlett másolatok. 
Ezt az intelmüket egyébként már szóban is közölték velünk. Egy földönkívüliekkel szoros kapcsolatban álló férfi hiába kért tőlük segítséget spirituális fejlődésének elősegítésére. A szinte már barátinak mondható viszony ellenére merev elutasításban részesült. Az indok az volt, hogy: “Semmit sem segíthetünk neked. Egyedül kell a fejlődés útját járnod. Sem nekünk, sem a Mennyei Atyának nincs szüksége olyan emberre, akinek mindig mindent meg kell mondani.” Csak a saját tapasztalataink által válhatunk önálló, független lénnyé. Ha állandóan támogatnának bennünket, sohasem tudnánk a saját lábunkra állni. A túlvilági szellemek még inkább elzárkóznak a közvetlen segítségnyújtástól. Ebben önös érdekek is szerepet játszhatnak. A sötétben tapogatózó, botladozva haladó ember új utakra is tévedhet. Új megoldásokat is kidolgozhat. Miután a szellemvilág szoros felügyelet tart bennünket, ezeket a tapasztalatokat összegyűjtik, és az utánunk következő civilizáció irányításánál felhasználják. Ezáltal még tökéletesebb világ jön létre. A fejlődésnek, az új gondolatok keletkezésének, a korábbiaktól eltérő megoldások létrejöttének előfeltétele az önállóság. Akinek folyton tanácsot adnak, az nem keres kiutat a bajaiból, nincs rákényszerítve a kreatív gondolkodásra. A találékonyság csak bajban, a gondok szüntelen áradatában nyilvánul meg. A túlvilági és földönkívüli lények tehát nem hagytak bennünket magunkra, csak rákényszerítenek bennünket a fejlődésre.
Nem kevés azoknak a száma sem, akik gondjaink megoldását egy új Megváltó eljövetelétől várják. Sokan hisznek abban is, hogy egy világméretű katasztrófa esetén Isten nem hagyja elpusztulni a világot, hanem ismét ki fogja vezetni az emberiséget a válságból. Fejlődésünk jelenlegi szintjén azonban ez már közvetlen formában nem fog megtörténni. Nekünk már nem fog Isten személyesen megjelenni, mint annak idején Mózesnek. A hit nem külsőség többé, hanem bennünk él, az évszázadok alatt belénk ivódott. Istent tehát abban kell keresnünk, amit teremtett. Ne várjunk új Megváltóra, ne Krisztus újbóli eljövetelétől reméljük gondjaink megoldását, a modern kor megváltói mi vagyunk. Az ezoterikus tanítások szerint az ember lelke mélyén kell megszületnie Isten fiának, és akkor bekövetkezik a beígért találkozás a megváltó és megváltott között.
Isten olyan eszközöket adott a kezünkbe, amelyekkel hatékony társává lehetünk a teremtésben. Szellemünk jelenlegi fejlettségi szintjén nincs már többé szükség bibliai csodákra ahhoz, hogy elhiggyük Isten mindenhatóságát, és az univerzum által kínált lehetőségek végtelenségét. A csoda bennünk van, a tudatunkban rejlik, csak élnünk kell vele. Jézus a következőképpen szólt erről a Biblia szerint: “Isten országa nem úgy jön el, hogy íme itt van, mert az Isten országa már közöttetek van!” Isten az egyszülött fiát áldozta fel azért, hogy az emberiséget megváltsa, megszabadítsa korábbi bűneitől, és hogy megtarthassuk magunknak ezt a világot. Most már csak rajtunk múlik, hogy az általa kínált lehetőséget elfogadva fennmaradunk-e, vagy elfordulva tőle elpusztítjuk önmagunkat. A fizikai lét ugyanis a minden irányú kiterjedés szabadságát kínálja nekünk, így nem csak az előre-, hanem a visszafejlődésre is lehetőségünk van. Isten nem gátolja meg a tapasztalást sem egyéni, sem közösségi értelemben, akár jó, akár rossz cselekedeteket viszünk véghez. A Mindenható csak figyelmeztet bennünket cselekedeteink helytelen irányára, de a számunkra biztosított 50%-os cselekvési szabadság arra is feljogosít bennünket, hogy helytelen irányba fejlődjünk.
Az utóbbi kétezer évben túlságosan elmerültünk a bal agyfélteke anyagias és túl racionális világában. Emiatt egyre lazábbá váltak kapcsolataink Istennel és az ő határtalan világával. Hamarosan rá fogunk azonban jönni, hogy fejlődésünk jelenlegi stádiumában az ő irányítása nélkül nem tudunk hatékonyan továbbhaladni. A földi világunkból való kilépéshez, az univerzum által kínált lehetőségek kihasználásához elengedhetetlenül szükségünk lesz az ő útmutatásaira. Ennek a korszakalkotó lépésnek a megtétele előtt azonban elkerülhetetlen jelenlegi világunk megtisztítása, az erőinket szétforgácsoló problémák felszámolása. Jobb agyféltekénk képességét kihasználva ki kell szabadítanunk magunkat önző érdekeink rabságából, és fel kell számolnunk az egyes embercsoportokat egymástól elválasztó konfliktusokat. Ehhez segítséget nyújtanak Jézus példabeszédei, amelyekben megbocsátásra, szeretetre és egymás iránti bizalomra tanított bennünket. Ezen a téren nincs értelme a fukarkodásnak, hiszen a szeretet olyan érték, amely sohasem fogy el, hanem megsokszorozódik. Minél többet adunk belőle másoknak, annál több marad nekünk.

Az élet célja
Az Agykontroll abban különbözik a többi természetes gyógymódtól, hogy nem csupán a test egészségét állítja helyre, hanem a lélek épségét is. Minden ember legfőbb vágya, hogy boldog legyen. Ahhoz azonban, hogy valaki maradéktalanul boldog lehessen, elengedhetetlenül szükséges, hogy egészséges legyen. A testi gyógyulás, az egészség megszerzése azonban önmagában nem biztosítja a tökéletes boldogságot. Az alapvető testi és szellemi szükségleteinket kielégítő anyagi javak birtoklásán túlmenően tökéletes boldogság csak ép lélekkel érhető el. Az Agykontroll nagyszerűsége abban rejlik, hogy egyszerre képes gyógyítani a testet és a lelket, megteremtve az “ép testben ép lélek” ideális állapotát. Ezzel a módszerrel útmutatást kaphatunk arra a problémánkra is, hogyan érhetjük el az igazi boldogságot.
Az abszolút világ megismerése után rá fogunk jönni, hogy az élvezetek mértéktelen hajszolása, az anyagi javak esztelen gyarapítása nem vezet maradéktalan boldogsághoz. Ha öncélúan hajszoljuk az élvezeteket, abból sohasem származik igazi, hosszú távú megelégedettség. Az élvezetcentrikus ember hamar ráun az ismétlődő örömforrásokra, a gyönyör különböző szintjeire, és egyre többet akar. A következő élvezetnek mindig intenzívebbnek, izgatóbbnak kell lennie, és ennek a folyamatnak nincs vége. Az ilyen ember már csak azt fogja keresni az életben, ami számára azonnali örömforrást jelent. A túl sok vagy túl hosszúra nyúlt szórakozás, a rengeteg eltékozolt szabadidő lassan, de biztosan elvesztegeti egész életünket. Elapasztja a tetterőnket, elsorvasztja a képességeinket, letargiába taszítja életünket, örök kielégületlenségre kárhoztatja szívünket. A múló pillanat nyújtotta gyönyör tehetetlen áldozataivá válunk. A fizikai lét által kínált örömök mértéktelen élvezete testi, majd szellemi tespedtséget okoz. A legnagyobb baj azonban az, hogy miközben a hívság az élet felszínes örömeit kínálja érzékeinknek, távol tartja tőlünk a lelki örömöket. A pénz imádatát, a hiúság vásárát sokszor a telhetetlenség, a sznob kivagyiság, vagy a hatalomvágy is ösztönzi. Azonban ezek a vágyak szintén tévútra visznek bennünket, és csak ideig-óráig nyújtanak boldogságot. Életünk célja és értelme tehát nem az anyagi javak gyarapításában, és nem is az alantas vágyaink kielégítésében keresendő.
Példabeszédeiben már Jézus is óvta az embert a talmi értékek tiszteletétől. A pénz, az arany gyakorlatilag nem más, mint az ősenergia tárgyiasult formája. Energia viszont végtelen mennyiségben található a világmindenségben. Az anyag, mint tudjuk bármikor dematerializálható, és materializálás útján elő is állítható. Az anyagi érték tehát nem jelent valódi értéket, az igazi érték a lélek. Földi életünk során maradandó értéket csak a lelkünkben tudunk gyűjteni. Miután a lélek mi magunk vagyunk, így lelki fejlődésünk az egyetlen érték, amit soha senki nem tud elvenni tőlünk, ez az érték fennmarad az idők végezetéig. Tartós és tökéletes boldogságot, igazi örömöt csak lelki gazdagságunk gyarapításával érhetünk el. A mulandó értékek megszerzése, az élvezetek hajszolása helyett életünk céljának az önmegvalósítást tekintsük. Az önmegvalósítás nem más, mint az emberiség szolgálata, képességeink felajánlása a köznek, ami által egész életünket az univerzum érdekeinek rendeljük alá. A lélek ilyenkor eggyé válik a Mindenható akaratával, és maradéktalanul betölti földi küldetésének célját és értelmét. Ez az a cél, amiért az ember megszületik, és aki ennek szellemében él, az elmondhatja magáról, hogy megtalálta élete értelmét és egyben az igazi boldogságot.

Kiegészítés
Befejezésül az előzőek alapján próbáljuk meg ismét néhány parajelenség, köztük a telepátia hatásmechanizmusát megfejteni. Az agy minden egyes megnyilvánulása energiakisugárzással jár. Akár jót teszünk, akár rosszat, tettünket már a szándék pillanatában akaratlanul és visszavonhatatlanul közöljük az egész világegyetemmel. Ez ellen fizikailag semmit sem tehetünk, mert a szubatomi energiahullámokat semmilyen anyag nem képes leárnyékolni, semmilyen erő nem képes a terjedésüket megakadályozni. Még a legapróbb gondolatok is, amelyek valaha megfordultak a fejünkben, energiakisugárzás formájában fennmaradnak, megőrződnek az idők végezetéig. A világegyetemben semmi sem tűnhet el nyomtalanul. Mivel a tudatalatti tartományban az idő elveszti dimenzió jellegét, az abszolút világban a feledés, az elévülés nem létező fogalmak. Alfa tartományban bárki bármilyen energiakisugárzással járó folyamatot megvizsgálhat, bármikor történt is az. Azonban nem csupán a gondolatok által kiváltott energiahullámok hagynak nyomot maguk után, hanem minden materializálódott anyag is. Ez teszi lehetővé a pszichometriának nevezett jelenséget, amikor egy tárgy megérintésével információkat szerezhetünk keletkezésének történetéről, napjainkig betöltött szerepéről, és rejtett tulajdonságairól.
Az időben visszafelé haladva a materializálódott anyag által kibocsátott energiahullámok bárhol megtalálhatók, és élőlények esetén az energianyomok alapján egész életfolyamatuk végigkövethető a keletkezéstől az elhalásukig. Ezek az energianyomok a halál beállta után sem szűnnek meg, hanem a csontokban fixálódnak. Legalábbis erre következtethetünk abból a tényből, hogy vannak olyan személyek, akik az elhunyt sírja mellett állva a földi maradványokból kisugárzódó energia alapján képesek megállapítani a halál okát. Ezt a hihetetlennek tűnő jelenséget az teszi lehetővé, hogy a szervezetben semmilyen változás nem múlik el nyomtalanul. Testünk rendkívül finom aurája megőrzi korábbi betegségünk energiaképletét, és szerveinkbe impregnálódva mindaddig fennmaradnak, amíg egyetlen molekula marad belőlünk, így utólag is kideríthető a halál közvetlen oka.
Az abszolút világgal történt kapcsolatfelvétel esetén viszont nem csak azt tudjuk megvizsgálni, hogy mi történt, hanem azt is, hogy a jelenlegi tendenciák szerint valószínűleg mi fog történni. Ez a prekogníciónak nevezett jelenség minden képzeletet felülmúló fantasztikus lehetőséget ad az emberek kezébe, sorsuk irányítását illetően. Ennek a szinte felfoghatatlan jelenségnek az előidézhetőségét az teszi lehetővé, hogy a Magasabb Intelligencia a világegyetem minden egyes energiakisugárzását képes érzékelni, és a maga végtelen kapacitású memóriájába betárolni. A legkisebb részletre is kiterjedő információáradat alapján azután olyan pontos valószínűség-számítást képes végezni, amelyet szinte biztos jövőként könyvelhetünk el, hogyha érintkezésbe lépünk ezzel a szuper képességű aggyal, és segítségével előre megyünk az időben. Ennek a műveletnek az elvégzését az teszi lehetővé, hogy minden cselekedet, minden változás újabb lehetőségeket teremt önmaga számára.
Az univerzum minden egyes ősrobbanás után nagy valószínűséggel az előző fejlődési ciklust ismétli meg, egy magasabb fejlettségi fokon. A tudósok egy része szerint a lélek valamilyen módon megőrzi az előző ciklus eseményeit. Erre enged következtetni az úgynevezett “déjà vu” érzés is, amikor valaki halványan emlékszik rá, hogy egy bizonyos esemény már valaha, valamikor megtörtént vele. A Magasabb Intelligencia jövőnk valószínűség-számításon alapuló meghatározása során feltételezhetően az előző fejlődési ciklus adathalmazok formájában megőrzött történéseiből indul ki. Ebbe kombinálja bele a jelenlegi fejlődési ciklus eredményeit, és ily módon képes egy hihetetlenül pontos jövőkép kialakítására. A számítások során figyelembe veszi mindazokat a környezeti hatásokat, amelyek a jövőben érnek majd bennünket, de nem tudja belekalkulálni a szabad akaratunkból származó későbbi döntéseinket. Emiatt a prekogníció által szimulált jövő csak feltételezett jövő, ami tőlünk függően kisebb-nagyobb mértékben még változhat.
Egyébként sok bölcselő szerint éppen az a legcsodálatosabb az emberi fejlődésben, hogy teljesen kiszámíthatatlan. Azt, hogy milyen jövő vár ránk, még maga a Mindenható sem tudja, mert ez legalább olyan mértékben múlik rajtunk, mint rajta. Jézus is megemlítette egyszer, hogy “az emberi akarat olyan mint a szél által felkavart porszem; nem lehet tudni, hogy honnan jön, és hová megy.” Éppen ezért nem szabad vakon hinni az emberiség jövőjére vonatkozó jóslatokban, még akkor sem, ha azok a Magasabb Intelligenciával való kapcsolatteremtés alapján születtek. Ezek a jóslatok ugyanis csak tendenciák, amelyek az akaratunktól, későbbi cselekedeteinktől függően jelentős mértékben változhatnak, sőt akár az ellenkezőjére is fordulhatnak.

Ez a sajátos energetikai kommunikáció a világegyetem élőlényei és élettelen tárgyai, valamint az egész információs rendszert felügyelő Magasabb Intelligencia között csak akkor lehet kellően hatékony, ha késedelem nélkül megy végbe. Első hallásra döbbenetesnek tűnik, de minden jel arra vall, hogy ennek az információs rendszernek a működését nem, vagy csak alig befolyásolja az idő. Bármennyire ellenkezik jelenlegi fizikai ismereteinkkel, ma már több tudós is állítja, hogy ezeknek az energiakisugárzásoknak a terjedési sebessége több nagyságrenddel meghaladja a fény sebességét. A különbséget egyelőre csak találgatni tudjuk. A váltószám meghatározására jelenleg egyetlen forrás áll rendelkezésünkre. 
A védikus szakirodalom szerint Brahma, a mindenható isten 1 napja 4 320 000 000 földi évnek felel meg. Ha ennek az értéknek az összegét átkonvertáljuk napokra, egy meglehetősen nagy szorzószámot kapunk. A számítások szerint az éteri energia világában minden mozgás 1,57788×1012 -szer gyorsabban megy végbe, mint a mi fizikai életterünkben. (4,32×109 év · 365,25 nap) Mivel az abszolút világban a leggyorsabb mozgás az étert alkotó energiarészecskék áramlása, nálunk pedig a fotonsugárzás, így a helyzetbeli különbségből adódóan a szubatomi energiaáramlás terjedési sebessége: 4,73×1017 km/s. (299 792 km/s · 1,57788×1012) Ez az érték olyan óriási, hogy sokak számára már felfoghatatlan, ezért érdemesebb a különbséget azzal érzékeltetni, hogy a szubatomi energiarészecskék kereken 0,00002 s alatt jutnak el 1 fényévnyi távolságra, vagyis 1 másodperc alatt 50 000 fényév hosszúságú utat tesznek meg. (60 s · 60 min · 24 h · 365,25 nap = 31 557 600 s · 299 792 km/s = 9,46×1012 km) Ekkora távolságot tesz meg a fény 1 év alatt. (4,73×1017 km/s : 9,46×1012 km = 5×104) Ebből következik, hogy ha nem is olyan jelentős mértékben, de az abszolút világban is van idő. A Tejútrendszer egyik szélétől a másikig pl. 2 másodperc alatt juthatunk el asztráltestben. Ez az idő még elhanyagolhatóan kicsi, de ha helytállóak Einstein számításai, és a világegyetem átmérője valóban 216 milliárd fényév, akkor a szubatomi energiarészecskéknek már 50 nap kell ahhoz, hogy eljussanak az egyik végéből a másikba. (2,16×1011 fényév · 0,00002 s : 86 400 s = 50 nap) Az istenek világa sem mentes tehát az időtől, de ez csak irdatlan nagy távolságok esetén nyilvánul meg. 
Adódik egy másik számítási mód is. Egy védikus asztrológiai írás a Suriasiddhánta szerint Brahma időskáláján egy földi év vagyis 31 557 600 másodperc csupán egy pillanatnak számít. Az is kiderül ebből az írásból, hogy a pillanat 1/33 750 másodpercnek felel meg. Ezt a váltószámot alkalmazva az időtágulás aránya nagyságrendileg szintén 1012 lesz. (3,15576×107 s · 3,375×104 = 1,065×1012) Ha ezt az értéket beszorozzuk a fénysebességgel, a szubatomi energiarészecskék áramlási sebessége 3,2×1017 km/s -ra adódik. (1,065×1012 s · 299 792 km/s = 3,1927848 km/s) Hogy melyik a valós érték, azt majd a későbbi mérések döntik el. 
A kozmikus térben tehát létezik egy olyan tökéletes és mindent átfogó információs rendszer, amelyhez képest a mi rádiós hírközlésünk csak római őrtüzek egymás közötti üzenete lehet. Ezek az energiaimpulzusok valószínűleg úgy terjednek a térben, mint az elektronok a fémes anyagban. Ismeretes, hogy ha egy fémhuzal két végére feszültséget kapcsolunk, akkor az elektromos áram nem úgy alakul ki, hogy minden egyes elektron egyenként végighalad a vezetéken, hanem a dominóelv alapján az egyik elektron meglöki a másikat, és tulajdonképpen a hatás vonul végig a vezetőn. Lehet hogy a szubatomi energiarészecskékkel történő információközlés is a dominóelv szerint zajlik? Ha igen, akkor ebben az esetben érthető lenne ez a szédületes terjedési sebesség. Az elektronáramlás sebessége relatíve nem nagy, még ideális vezető esetén is csak megközelíti a fénysebességet. Az elektronok és a szubatomi energiakvantumok tömege között azonban feltételezhetően több nagyságrendnyi különbség van. A kisebb tömegből eredő nagyobb mozgékonyság pedig már hihetővé teszi a fénysebesség többszörös túlhaladásának lehetőségét. A világűr tele van ősenergiával, és ha egy információforrás modulálja a körülötte lévő energiarészecskéket, akkor az így keletkezett impulzus vagy impulzuscsomag gömbhéjszerűen rezgésbe hozza az egész “energiaóceánt”, ily módon ez a hatás a világűr bármely pontjára szinte pillanatok alatt eljuthat. A moduláció, vagyis az információközlés módja hasonló lehet a rádiós hírközléshez. Ebben az esetben a vivőhullám szerepét a kozmikus teret betöltő ősenergia látja el, és a moduláló jelekhez hasonlóan az információforrás mintegy ráül erre a közvetítő közegre.

Feltételezhetően ez a korlátlan, minden irányú szétsugárzás az oka annak, hogy a növények igen intenzíven reagálnak minden információra, amely a kozmoszból felénk árad. Amerikában Cleve Backsternek, a hazugságvizsgáló berendezés szaktekintélyének vezetésével évtizedek óta folynak olyan kísérletek, hogy különböző növények leveleire galvanométert kapcsolnak, és mérik az elektromos potenciálváltozásként megnyilvánuló reakcióikat. Ezeket a kísérleteket annak idején azért kezdték el, hogy megvizsgálják, hogy van-e a növényeknek lelkük. Nos hát, valami lélekcsíra kell hogy legyen bennük, mivel rendkívül érzékenyen reagálnak a környezeti energiakisugárzásokra. Nem csak az egyszerű energiasugárzásokat képesek felfogni, hanem érzékelik az emberi aurát is. A kísérletek során kiderült, hogy felismerik a gondozóikat, és különbözőképpen reagálnak a jó és a rossz szándékú emberekre. Amennyiben valaki szeretettel bánik velük, akkor telepatikus úton akár több ezer kilométeres távolságból is megérzik, ha az illetővel valami baj történt. Viszonylag könnyen meg lehet tanítani őket arra, hogy a mellettük elhaladó emberekben felismerjenek különböző betegségeket. Rendkívül érzékenyen reagálnak a kozmikus behatásokra is akkor, ha az a saját, vagy a környezetük létét kedvezőtlenül befolyásolja.
Backster kutatásai felkeltették más szakemberek érdeklődését is. Számos laboratóriumban végeztek hasonló kísérleteket. Ezek egyike, hogy ha depressziós munkatárs locsolta a növényeket, a leveleik fokozatosan elsárgultak, míg a jókedvű, optimista kollega gondozása új hajtásokat, gyors növekedést eredményezett. Különösen jó eredményt lehet elérni a növények szeretetével, babusgatásával. Az országos versenyeket nyert nemesítőkről rendre kiderül, hogy naponta becézgetik növényeiket, simogatják a leveleiket. Különösen érzékenyek a növények a zenére. A fülsiketítő heavy metal zene hatására elhajoltak. Amelyiknek erre nem volt lehetősége, az elpusztult. (A növények mozgását, fizikai reakcióit egy speciális tükörrendszerrel mérték, amely a legkisebb elmozdulást is ezerszeresére nagyította fel.) A rockzenére hasonló módon reagáltak. Haydn muzsikája és az indiai szitárzene azonban kedvező hatást gyakorolt rájuk. Intenzív növekedésnek indultak, szép, egészséges leveleket növesztettek. A country- és a népzene iránt viszont közömbösek maradtak, ez a zenei műfaj nem érdekelte őket. 
A pavlovi reflex is megnyilvánul a növényeknél. Kazahsztánban a kutatók egy ércdarabot helyeztek a filodendron mellé, és erre gyenge áramütéssel hívták fel a figyelmét. Egy idő után elmaradt az áramütés, de a növény akkor is jelzett, ha csak az ércdarabot tették mellé. Ha más ásványt raktak a közelébe, semmilyen reakciót nem mutatott. A “növénypusztítók” általános pánikot váltanak ki ebben a világban. Egy londoni kutatóintézet kijelölt munkatársa naponta letörte valamelyik muskátli levelét. Azután galvanométert helyeztek a leveleikre, és sorra elmentek előttük a kutatók. A növények teljes közömbösséget mutattak. A levéltépő kollega közeledtére azonban a kiszemelt áldozat reszketni kezdett, és a többi muskátli is vele remegett. Ezt követően az egyik munkatárs azt a feladatot kapta, hogy az intézettől távol tépjen ki növényeket a földből, és égesse el őket. Amikor ez a kutató megjelent a laboratóriumban a növények valósággal sokkot kaptak.
Ugyancsak különös reakció, hogy amikor állati kártevők megtámadnak egy fát, a környező fák kb. 100 méteres körzetben lelohasztják leveleiket, életfunkcióik abbamaradnak, halottnak mutatják magukat. Ezzel az állatvilágból jól ismert módszerrel védekeznek a kártevők ellen. Ezt a megfigyelést kísérletekkel is igazolták. Bizonyos növényi kártevőket olyan környezetbe telepítettek át, ahol azok korábban nem fordultak elő. Egy fát hermetikusan elzártak a külvilágtól úgy, hogy onnan se levegő, se hang-, se vegyi-, vagy egyéb jelzések nem juthattak ki. Ezután az elszigetelt térbe behelyezték az állati kártevőket. Ekkor – a tökéletes elszigeteltség ellenére – a környéken az azonos fajtájú fák mind élettelennek mutatták magukat. Mivel elektromágneses és radioaktív kisugárzást sem érzékeltek a zárt térben, így a vészjelzés csak egy módon, szubatomi energiahullámok formájában történhetett. Ez a fajta információközlés mind több tudós figyelmét kelti fel. Egy német és japán kutatókból álló csoport szerint a növények “beszélgetnek” egymással. Megfigyelésük szerint a bab atkaveszély esetén riadóztatja a társait, hogy termeljenek a rovarok számára kellemetlen szagú ellenanyagot.
A növényi sejteknek ez a rendkívüli adottsága nem természetfeletti erők megnyilatkozásának a következménye. Bonyolult szerves anyagokból felépített érzékelő egységek után kár is lenne kutatni a sejten belül, mert az energiakisugárzásokat feltehetően nem a sejt, hanem a sejtek körül kialakuló aura érzékeli, és az észlelt információ a növényen belül elektromos impulzus formájában kerül továbbításra. Az élőlények aurája döntően abban különbözik az élettelen anyag aurájától, hogy nem csupán kisugároz magából energiát, de érzékelni is képes a környezetében fellépő energiasugárzásokat. Az élőlényeket tehát alapvetően az különbözteti meg az élettelen tárgyaktól, hogy a környezetükkel való kapcsolattartás kétoldalú, informatikai szempontból nem kizárólag adóként, hanem vevőként is képesek tevékenykedni. Az élettelen és az élővilág között az aura informatikai képessége a határkő. Mint tudjuk, az élet különböző szerves és szervetlen anyagok egymásra hatása során alakul ki. Az élettelen anyag szerveződésének egy fokán az anyaghalmaz aurája polarizálódik és ettől kezdve már nem csak kibocsát, hanem érzékel is energiasugárzásokat. Az evolúciós fejlődésben az aura fizikai tulajdonságának ez a fajta megváltoztatása az élet csírája, ez az a határmezsgye, amely elválasztja egymástól az élő és az élettelen világot. Az élő sejtek aurája azonban az információn kívül statikus energiát is felvesz a környezetéből. Az aura közvetítésével Yang és Yin energia kerül be a sejtbe, és ez az “életerő” készteti a sejtet, vagy sejtszerveződéseket anyagcserére, szaporodásra, ez az erő tartja fenn az életet.
Bonyolultabb, többsejtű élőlények esetén a sejtek által termelt elektromos impulzusok összeadódnak és villamos feszültséget hoznak létre. Ez az elektromos feszültségkülönbség már a jelenlegi eszközeinkkel is könnyen mérhető, és ez tette lehetővé a növényekkel való intenzív kísérletezést. Az energiakisugárzásokat egyébként a növényeken kívül az állatok is képesek felfogni. A primitív állatok közül nem egy ennek alapján tájékozódik a környezetében, de a fejlettebb állatok is reagálnak ezekre a kisugárzásokra. Igen nagy a valószínűsége annak, hogy a postagalambok a föld domborzati viszonyai által kisugárzott aurogram alapján tájékozódnak. Ezt a feltételezést támasztja alá az a tudományos megfigyelés, hogy ha a vándormadarak szárnya alá mágnest kötnek, akkor nem találják meg a költési helyüket. Hasonló zavaró hatást fejt ki a madarakra az elektromágneses kisugárzás. Spanyol, francia és német kutatók kísérletei alapján kiderült, hogy a postagalambok a rádióállomások adóantennái fölött teljesen elveszítik tájékozódási képességüket.
A rovarvilágban arra is van példa, hogy egyes fajok apró mágneseket használnak a tájékozódás, a hazatalálás megkönnyítésre. Az izraeli Tel-Aviv Egyetem tudósai a lódarazsak tanulmányozása során azt tapasztalták, hogy fészkeik építésekor egy apró mágneses kristályt ragasztanak fel a lépet alkotó hatszögletű sejtek tetejére. Ez a kristály titánt, vasat és oxigént tartalmaz, és a hossza 0,1 mm. A lódarazsak fészke vízszintesen elhelyezkedő lépek sorából épül fel, amelyeket függőleges oszlopok támasztanak meg. Ezek a kristályok arról is tájékoztatják a darazsakat, hogy a fészkük veszélyes mértékben megdőlt, a gravitációs erő leszakítással fenyegeti. Ezt valószínűleg abból állapítják meg, hogy a földből kiáramló gravitációs sugarak és a mágneskristályok Yin jellegű szubatomi energiakisugárzása mekkora szöget zár be egymással.
Az angolnák is a mindenen áthatoló szubatomi energiasugárzás segítségével találnak vissza minden évben a Sargasso-tengerbe, több évezredes ívóhelyükre. Azt is megfigyelték, hogy az Atlanti-óceán felett átrepülő néhány madárfaj hosszú ideig repül körbe-körbe egyes területek felett, mintha rég elveszett fészküket keresnék. Az energiakisugárzás alapján itt kellene lennie a költőhelyüknek, de nem találják. A raj csak akkor indul tovább, amikor látják, hogy néhány elerőtlenedett társuk beleesett a tengerbe. Ez a keresési ösztön az évmilliók során beépült a génjeikbe, és nemzedékről nemzedékre átöröklődik. Hiába süllyedt el időközben Atlantisz, a gének erről nem vesznek tudomást, így minden nemzedék évről évre megpróbálja megtalálni volt ívó-, illetve költőhelyét.
Az állatoknak ez a rejtélyes tájékozódó képessége már a tudósok fantáziáját is megmozgatta. Amerikai kutatók a Floridai-szigetek közelében több tucat langusztát ejtettek foglyul, és sötét tartályba helyezték őket. Aztán elszállították, és 37 kilométerrel odébb, egy teljesen más környezetben szabadon engedték az állományt. Előtte azonban letakarták a szemüket. Ennek ellenére mindegyikük korábbi tartózkodási helye felé fordult, és igyekeztek minél hamarabb hazajutni. A kutatást vezető dr. Kenneth Lohmann szerint: “Bármit csináltunk, a languszták mindig kitalálták, merre kell menni. Hiába furikáztunk velük körbe-körbe, hiába helyeztük őket ismeretlen vizekbe, a navigációs rendszerük minden helyzetben megbízhatóan működött. Olyan helyekről is hazataláltak, ahol az emberek teljesen eltévednének.
Sokan tapasztalták már azt is, hogy a kutya megérzi, ha egy jó, vagy egy gonosz ember közeledik feléje. Mivel lelki beállítottságunk harmóniája kisugárzódik belőlünk, az állatok számára ez információforrásként szolgál. Mindezen képességek arra az okra vezethetők vissza, hogy az állatok agyfrekvenciája jóval alacsonyabb, mint a miénk, ezért az anyagi testen kívül a belőle kisugárzódó étertestet is jól látják. Ebből kifolyólag észreveszik az asztráltestben megjelenő szellemeket is. Ugyancsak ennek a képességnek tudható be, hogy rendkívül érzékenyen reagálnak mindenféle szubatomi energiasugárzásra. Pl. már messziről megérzik az UFO-k hajtóművéből kiáramló energiasugárzást, és a Földön kívüli civilizációk minden olyan megnyilvánulását, amely szubatomi energiakisugárzással jár.
Ezek a képességek azonban csak a mi szemünkben tűnnek rendkívülinek, az állatvilágban ez teljesen természetes jelenség, mert az állatok agyfrekvenciája a törzsfejlődés alacsony szintje következtében megrekedt alfa frekvencián, ennek következtében állandó kapcsolatban állnak az abszolút világgal. Ez teszi lehetővé azt is, hogy telepatikus úton faji és fejlődésbeli korlátok nélkül az egysejtűektől kezdve az elefántig bármely állattal kapcsolatba léphetünk. Ennek eszköze az Agykontrollból ismert szubjektív kommunikáció, amelynek eredményes alkalmazására számtalan esetet lehetne felsorolni. Pl. egy jó humorú agykontrollos egyszer alfába merülve az alábbi szöveggel tartott távol magától egy egész szúnyograjt: “Én is Isten teremtménye vagyok. Összhangban állok a természettel. Létezik nálam jobb eledel is”. A legtöbbször azonban ennél egyszerűbb mondat is megfelel. A harapós kutyákat alfa agyfrekvencián már ezzel a rövid kis üzenettel is jobb belátásra lehet téríteni: “Én nem bántalak titeket, ha ti sem bántotok engem.”
Az állat és az ember között akkor is fennáll a telepatikus kapcsolat, ha az illető nem képes az agyfrekvenciáját lecsökkenteni. Ennek a féloldalas szubjektív kapcsolatnak legismertebb megnyilvánulása, hogy a háziállatok nagy távolságból is rátalálnak gazdájukra. A Guiness rekordok könyve szerint a csúcsot egy Bobby nevű kutya tartja. Tulajdonosa oregoni otthonától 2000 kilométerre nyitott éttermet. Az otthon hagyott eb nem sokáig tűrte ezt a helyzetet. Egyszer csak útnak eredt a Sziklás-hegység irányába. Befagyott tavakon, folyókon sok-sok kerülővel 5000 kilométert kutyagolt, míg 6 hónap után végre rálelt a gazdájára. Útvonalát tökéletesen sikerült rekonstruálni, mivel hosszú vándorlása alatt gyakran befogadták. 1952-ben egy Sugar nevű macska állított fel hasonló rekordot. Előző évben gazdái Kaliforniából Oklahomába költöztek. A cicát otthagyták a szomszédnál, mert félt a motorzúgástól. Elutazásuk után az állat különösen viselkedett, nem találta a helyét, majd váratlanul eltűnt. A több mint 2400 kilométeres távolságot 14 hónap alatt tette meg, de végül épségben megérkezett a számára annyira hiányzó családhoz. 
Ez a ragaszkodás oly mérvű is lehet, hogy az állat a növényekhez hasonlóan megérzi, ha gazdája bajban van. A legkülönösebb eset egy materialista gondolkodású amatőr régészhez, lord Carnarvonhoz fűződik. Ő lépte át először Tutenkámen sírjának a küszöbét a bejárat fölé vésett figyelmeztetés ellenére. Nem sokkal utána beteljesedett a fáraó átka, és a lordot utolérte a végzete. Halálának pillanatában, tőle 5000 kilométerre az angliai otthonában hagyott kutyája hirtelen felvonított, majd az ablakon kiugorva halálra zúzta magát. Nem csak a kutyák, macskák, hanem a lovak és más háziállatok is képesek a számukra fontos személy halála miatt érzett bánatba belepusztulni. Jól ismert jelenség az is, hogy sok kutya megérzi, ha a gazdája hazaindul, és a kapuba leheveredve vár rá. Ez nem a szokás hatalma, mert ha váratlan időpontban érkezik, akkor is már percekkel előtte elindul a fogadására. Olyan háziasszony is van, aki ekkor kezd el teríteni, és mire a férj hazaér, tálalva van vacsora. Az állatok telepatikus képességére már szemmel látható, illetve füllel hallható bizonyíték is létezik. Egy afrikai szürke papagáj megtanult a gazdájától beszélni. Három és fél év alatt 600 szót sajátított el. Ezeket tudatosan használta, sőt a szavak kombinációiból rövid mondatokat alkotott. Ekkor váratlan dolog történt. A nőstény papagáj olyan szavakat is elkezdett szajkózni, amelyeket a gazdája még ki sem mondott, csak gondolt rájuk. A tulajdonos videokamerával dokumentálta, amint a papagáj megérezte a gondolatait, és artikulálta a ki nem ejtett szavakat. 
Az abszolút világgal való közvetlen kapcsolattartás lehetősége korábban az ember számára is adva volt, de a civilizációs fejlődés során ez a képességünk a legtöbb érzékszervünkkel együtt eltompult. A balagyfélteke-dominánssá vált ember, telepatikus üzeneteket már csak akkor képes észlelni, ha ezek a kisugárzások rendkívül intenzíven hatnak rá. Ilyen intenzív hatás érhet bennünket pl. akkor, ha egy közvetlen hozzátartozónk életveszélybe kerül. Az “éteri segélykiáltás”-on túlmenőleg azonban minden ember képes rá, hogy kozmikus információkat felfogjon, vagy bárkivel telepatikus úton kapcsolatba lépjen. Ez az akadálymentes kapcsolatfelvétel viszont csak a tudat alsó tartományában hozható létre. A telepátia érdekessége még, hogy nincsenek nyelvi korlátai. Ha pl. a vízre gondolunk, ez minden emberből, sőt az univerzum minden értelmes lényéből ugyanazt az energiaimpulzust váltja ki, mint belőlünk, függetlenül attól, hogy gondolatainkat milyen nyelven öntjük szavakba. Ennek tudható be, hogy az idegen civilizációk küldöttei, az úgynevezett harmadik típusú találkozások során minden nehézség nélkül képesek telepatikus módszerekkel kommunikálni velünk.
Az állatok alacsony agyfrekvenciájuk következtében nem csak érzékelni tudják a környezetükből kiáramló szubatomi energiasugárzásokat, vagyis a természet által szolgáltatott információkat, hanem ők maguk is képesek ilyen jellegű jelzések kibocsátására. A mindennapi kapcsolattartás során az állatok is a szokásos érzékszervek (szem, fül, orr) segítségével kommunikálnak egymással, de vészhelyzetekben áttérnek a telepatikus kapcsolatfelvételre, és ezzel a rendkívül gyors és hatékony módszerrel figyelmeztetik a környezetükben tartózkodókat a várható veszedelemre. Nagyon érdekes, hogy ily módon a vészjeleken kívül információkat is eljuttatnak az azonos fajhoz tartozó társaikhoz. Ennek bizonyítéka, hogy Angliában a kékcinegék egy csoportja megtanulta hogyan nyissa fel az ajtók elé kitett tejesüvegek fóliakupakját, hogy leihassa a fölét. A módszer igen rövid idő alatt elterjedt az egész nyugati kontinensen, és ez kizárja, hogy a más országokban élő madarak is próba-szerencse útján jutottak volna el erre a felismerésre. Persze sokakban felmerülhet a gyanú, hogy nagy távolságokra repülő madarak eltanulták egymástól ezt a módszert. Ezt a feltételezést viszont megcáfolja az egyik japán szigeten élő majmok esete, akik rájöttek arra, hogy a földből kikapart édesburgonyát célszerű levinni a tengerhez megmosni. Nem sokkal ezután a szomszédos szigeteken élő majomkolóniák szintén nekiálltak leöblíteni a táplálékukat.
Az információátadás valószínűleg nem beszéd, hanem gondolati képek továbbítása útján történik, és ennek a módszernek minden bizonnyal nagy szerepe van az evolúcióban. Mindezek alapján az a következtetés vonható le, hogy a Jung által feltételezett kollektív tudatalatti nem más, mint az egyes élőlények közötti intenzív kapcsolattartás, telepatikus úton. Ahogy a faj valamely egyede rátalál egy hasznos felismerésre, vagy a környezethez való alkalmazkodás szerencsésebb módjára, telepatikus úton azonnal továbbítja azt társainak, és ezáltal az egész közösség az evolúciós fejlődésnek egy nagyobb fokára jut. Egy idő után ezek a tapasztalatok genetikailag rögzülnek, és ezt követően már ösztönszerűen irányítják a faj egyedeinek cselekvését. Ahhoz, hogy ez a rendszer működjön okvetlenül szükség van a gyors, és minden egyedhez megbízhatóan eljutó telepatikus információáramlásra, mivel az utánzás, a tanulás vagy a láncreakciószerű kapcsolatteremtés ezen a szinten még nem elég hatékony. 
A morfogenetikus mező a Magasabb Intelligencia egész univerzumra kiterjedő információtárnak a részét képezi. Ezért az állatok bármikor képesek ezzel az adatbankkal is kapcsolatba lépni. Nekik nem kell Agykontrolltanfolyamot végezni ahhoz, hogy alfába merüljenek, mert az ő agyfrekvenciájuk ezen a szinten áll. Ennélfogva könnyen hozzájutnak az emberekkel kapcsolatos rejtett ismeretekhez is. Ennek bizonyítéka az az alaszkai farkas, amelyet gazdája egy kutatóútján vett magához. a kis kölyökfarkas elcsatangolt a falkájától, és a biztos pusztulás várt volna rá, ha Helga Morenz nem talál rá, és nem viszi magával Salzburgba. Szerencsére a szomszédok a mai napig úgy tudják, hogy Oswald kutya. Csak azt furcsállják, hogy nem tud ugatni. Vonítani azonban igen, de erre nincs semmi oka. A megszelídített farkas sokkal fegyelmezettebb, mint a kutyák. A környéken az össze gyerekkel összebarátkozott, és a többi kutyával is jó viszonyban van. Nagyokat játszanak együtt. 
Csak akkor vadul meg, ha a gazdáját bántani akarják. Münchenben egyszer meg akarták támadni a lányt egy aluljáróban, de a farkas megvédte. Két támadója valószínűleg élete végéig sem felejti el ezt az esetet. Örökre elment a kedvük a magányos nők molesztálásától. Időközben különös telepatikus kapcsolat alakult ki a farkas és gazdája között. Oswald rendkívüli gondolatolvasó képessége akkor derült ki, amikor a lánynak eltűnt egyik fülbevalója. Nem otthon veszett el, hanem valahol a környéken, de fogalma sem volt róla, hogy hol. Nagyon szomorú volt, mert a kis ékszert még az édesanyjától kapta kicsi korában. Amikor a farkas látta, hogy a gazdáját valami bántja leült eléje, és mélyen a szemébe nézett. Aztán felpattant, és kiszökött a kertbe, majd az utcába. 10 perc múlva jött vissza fogai között óvatosan tartva a megtalált ékszert.
A Magasabb Intelligenciával való kapcsolattartás egyértelmű bizonyítéka a számoló lovak esete is. Közülük legismertebb egy Hans nevű csődör volt, amelyet Wilhelm von Osten tanított meg számolni. Az “iskola” olyan eredményes volt, hogy a ló később elsajátította a hatványozást és a gyökvonást is. Képességét tudós csoportok ellenőrizték, de csalásnak, megtévesztésnek semmiféle nyomát sem találták. Kluger Hans túlélte a gazdáját, és az eberfeldi új tulajdonos Karl Krall két arab csődört is vásárolt mellé. Mohammed és Zarif szintén nagyon eredményesek voltak a tanulásban. Két hét alatt elsajátították az összeadás, kivonás műveletét, megértették a plusz- és mínuszjelek fogalmát. A matematikai műveletek után betűk és szavak következtek. A lovak patájuk kopogásával válaszoltak a feltett kérdésekre. Számolásnál a jobb lábukkal jelezték a számokat, a ballal pedig a helyértéket. Az első bemutató olyan sikeres volt, hogy egész Európából özönlöttek a tudósok Eberfeldbe. Mackenzie és Assagioli professzorok Mohammednek azt a feladatot adták, hogy számolja ki 1 874 161 négyzetgyökét. A leckét krétával felírták egy táblára, majd elhagyták az istállót. Az előre elkészített nyíláson át azonban figyelték az eseményeket. Az eredményre nem kellett sokáig várniuk, mert pár másodperc múlva már ki is kopogtatta patájával a helyes számot, az 1369-et. Sajnos az eberfeldi lovakat később besorozták a hadseregbe. Az I. világháborúban mindegyikük odaveszett.
A feladat nehézségéből egyértelműen kitűnik, hogy itt szó sincs magas fokú számolási készségről. Ezeket a lovakat tulajdonképpen arra tanították meg, hogy miként továbbíthatják számunkra a Magasabb Intelligencia üzeneteit. Ez az iskola tehát nem fejtágítás, hanem idomítás volt. Ezt a feltevést erősíti meg az a tapasztalat is, hogy a kísérleti állatok a nehéz matematikai feladatokat mindig gyorsabban és eredményesebben oldották meg, mint a könnyebbeket. Mintha ezzel is azt akarnák sugallni a túlvilági erők nekünk, hogy ne az állatban keressük a tudás forrását, hanem nézzünk a dolgok mögé. Ne a látszat alapján ítéljünk, hanem próbáljunk végre messzebb látni az orrunknál. Az is érdekes megfigyelés, hogy az állatok annál jobban számolnak, minél intelligensebb a feladatot megfogalmazó személy. Talán ennek a személyválogatásnak is az a célja, hogy lehetőleg értelmes emberek kerüljenek a lovak közelébe, olyanok, akiknek esélyük van arra, hogy rájöjjenek az igazságra.
Aki továbbra is kételkedik abban, hogy az állatok képesek közvetíteni a világunkat felügyelő magas fokú értelem üzeneteit, az magyarázza meg, hogy egy ló hogyan képes jósolni. A jövőbelátó csodaló tulajdonosainak a virginia állambeli C. D. Fonda házaspárnak ebben az esetben sem kellett mást tenniük, mint megtanítani az állatot egy fából készült klaviatúra betűfeliratos billentyűinek a mozgatására. A ló úgy válaszolt a feltett kérdésre, hogy az orrával hozzáért a megfelelő betűhöz, amely felemelkedett. Ily módon megjósolta az időjárást, választások, sportesemények eredményét, megnevezte elveszett tárgyak lelőhelyét, és betegségek ellen gyógyszereket javasolt. Gyakran igénybe vette a rendőrség is, hogy eltűnt emberek nyomára bukkanjanak. Természetesen ebben az esetben is akadtak notórius kétkedők. Jack Woodford 1933-ban fogta vallatóra Ladyt, a híres kancát. Először a keresztnevét kérdezte tőle. Lady gondolkodás nélkül a JACK betűit nyomta le. Ekkor cselhez folyamodott, azt mondta, hogy nem ez a keresztneve. Erre a ló megvetően végigmérte Woodfordot, majd a következő betűkombinációt nyomta le: JOSH. A férfinak rögtön elszállt a tréfás kedve. Döbbenten, teljesen megzavarodva állt a rozoga istállóban, mivel a nagyanyja becézte őt Joshnak gyermekkorában. Rajta kívül senki sem szólította őt így. A nagymama viszont már évek óta halott volt.
Mint látható a telepatikus üzenetek közvetítése nemcsak a növények világára korlátozódik. Az állatok a növényekhez hasonlóan minden eseményről információt kapnak, ami a környezetükben zajlik. Az emberi tevékenység rájuk ható veszélyét ugyanúgy előre érzékelik, mint a közelgő természeti katasztrófák bekövetkezését. Ennek a mindent átható kommunikációs rendszernek tudható be, hogy az állatok jó előre tudomást szereznek a közelgő viharokról, szökőárról, sőt az ember pusztító megnyilvánulásairól is. A II. világháború idején a lakosság éberen figyelte az állatok viselkedését. Ha a hátukon felállt a szőr és pánikszerűen igyekeztek elbújni, akkor már indultak is az óvóhelyre. Dr. Hans Bender a Freiburgi Egyetem Parapszichológiai Tanszékének vezetője felfigyelt egy kacsára, amely a szövetségesek bombázását már 15 perccel korábban jelezte. Ezzel több ezer ember életét mentette meg. A háború után Freiburg újjáépült, a kacsa pedig emlékművet kapott a hálás polgároktól. Korunk hitetlen embere azonban már nem hisz az állatoknak sem. Ennek tudható be, hogy 2004. karácsonyán a délkelet-ázsiai szökőárban több mint 150 ezer ember pusztult el. Állat viszont egy sem. A turistaparadicsomként szolgáló szigeteken az állatok már jóval a szökőár megérkezése előtt pánikszerűen elmenekültek a tengerpartról, és felmentek a dombokra, magaslatokra. Gyakori megfigyelés az is, hogy a lebontásra ítélt házakat a robbantás előkészítésekor elhagyják az egerek, patkányok és csótányok.
A primitív lények fennmaradásának és fejlődésének elengedhetetlen feltétele, hogy ennek a sajátos kommunikációnak a révén egy nagy közösséget alkossanak, életük minden egyes megnyilvánulásában reagáljanak egymásra, és a környezetükre. A különböző szintű életközösségek az azonos fajhoz tartozó társaikon kívül minden élőlénnyel, sőt az egész természettel kezdettől fogva szerves egységet képeznek, és ez vonatkozik az emberiségre is. Mi azonban ennek nem vagyunk tudatában. A modern kor embere ugyanis hamis úton indult el környezetének a megismerésében, és ma már annyira eltávolodott a transzcendentális gondolkodásmódtól, hogy mereven tagadja az egész univerzumot felölelő egységes élővilág létezését.

A telepatikus úton történő információközlésnek van egy akaratunktól független módja is, és ez nem más, mint a lélek, az emberi tudat rezgésszintjének a kisugárzódása. Minden ember más (ahogy szokták mondani, a világon nincs két egyforma ember) és ez elsősorban nem a testi adottságok különbözőségének tudható be. Az eltérés fő oka a lélekben rejlik, amely a testbe költözés után kialakítja a reá jellemző személyiségjegyeket. A test tehát olyan, mint a lélek. A test minden egyes megmozdulása, reakciója a lélek fejlettségi szintjét, és az agy mentális beállítottságát tükrözi. Ezek a belső tulajdonságok ugyanúgy kisugárzódnak belőlünk, mint a testünk állapotát feltáró auránk, és akaratlanul is befolyásolják a környezetünket. Ha nem is tudatosan, de minden ember reagál erre a sugárzásra, és ennek tudható be, hogy amikor valakit meglátunk, akkor a legtöbbször már első látásra el tudjuk dönteni, hogy az illető szimpatikus-e számunkra, vagy sem. Sok esetben tehát nem kell közelebbről megismerkednünk valakivel ahhoz, hogy eldönthessük, hogy egyénisége mennyire harmonizál a miénkkel, mivel a tudatalattink képes felfogni a másik emberből kiáramló lelki sugárzásokat, és egy pillanat alatt meghozza a döntést. Ez a képesség egyébként a nőkben sokkal intenzívebben működik, mint a többnyire balagyfélteke-domináns férfiakban, és sokan hatodik érzéknek is nevezik. (Mellesleg ez helytelen meghatározás. Sokan hajlamosak megfeledkezni róla, hogy van egy hatodik érzékszervünk is, amely a belső fülben található, és az egyensúlyunk megtartásáért felelős. Ennek alapján a megérzés már hetedik érzéknek számít.)
A belső sugárzás megnyerő ereje azonban gyakran független a külső megjelenéstől. A jelentős belső értékkel rendelkező karizmatikus személyeknek nem mindig van előnyös külsejük, mégis mágnesként vonzzák magukhoz az embereket. Ez a jelenség főleg a művészvilágban figyelhető meg, ahol első látásra sokszor jelentéktelennek látszó emberek nagy népszerűségnek örvendenek, mert a közvetlen kapcsolatteremtés során olyan “magnetikus erő” árad ki belőlük, amely minden embert elbűvöl. Ennek a láthatatlan vonzerőnek tudható be az is, hogy vannak férfiak, akik kifejezetten csúnyák, mégis a legtöbb nő ellenállhatatlan vonzalmat érez irántuk. Az értékes lélek gyakran előnytelen külsőt vesz fel, de az első látásra visszataszítónak tűnő burkon átragyog a szép lélek, így a csúf test megszépül.
Sajnos ennek az ellenkezője is gyakran előfordul, amikor a sors primitív lelkű, értéktelen embereket ruház föl előnyös külsővel, egész életre szóló csalódást, sőt nem egyszer tragédiát okozva ezzel a velük kapcsolatba kerülő, megtévesztésre hajlamos emberek életében. Ezek a “vamp” típusú nők és “playboy” típusú férfiak többnyire meglehetősen buták, üresfejűek, és az egyéniségnek még a szikrája sem lelhető fel bennük. Ennek következtében nem rendelkeznek az értékes emberekre jellemző vonzerővel, és általában a felületes szemlélőket is csak ideig-óráig képesek a külső megjelenésükkel megtéveszteni. A miliőteremtésben, a szimpátia- vagy antipátia-keltésben kétségtelenül nagy szerepe van a külső megjelenésnek, ez azonban önmagában nem elegendő a megfelelő “atmoszféra” kialakításához. Amikor Marilyn Monroe Kennedy elnök születésnapján elénekelte rövid kis köszöntőjét, akkor az embereket elsősorban nem az – egyébként bombasztikus – testi adottságaival bűvölte el. Személyiségének bája, varázsa mit sem ért volna akkor, ha ez nem párosul egyéniségének szuggesztív erejével, belső értékeinek kisugárzódásával. Sajnos ezek a magas szintű lelki megnyilvánulások nagyon ritkák. Ezért rendkívül mély benyomást gyakorolnak a jelenlevőkre. Valószínűleg ennek az életre szóló, feledhetetlen élménynek tudható be, hogy egyik rajongója 250 millió dollárt adott egy árverésen Marilyn Monroe ruhájáért, amely akkor volt rajta, amikor ezt a köszöntőt énekelte.
Rövid ideig tartó intenzív energiakisugárzásra azonban az átlagemberek is képesek. Lelki emóciók hatására minden emberből olyan erős sugárzások áradnak ki, amelyek tartós formában csak a rendkívüli egyéniségekre jellemzőek. Különböző lelkiállapotok, pl. az önzetlen cselekedet, a szívből jövő sajnálat, az őszinte csodálat és más katartikus lelkiállapot olyan jelentős energiakisugárzással jár, amelyet a környezetünkben levő emberek megéreznek, és ez a sugárzás igen nagy hatást gyakorol mindenkire. Ez a fennkölt lelkiállapot azonban mesterségesen is előidézhető, és a nagy színészeket éppen az különbözteti meg az átlagemberektől, hogy kellő átélés esetén bármikor képesek kiváltani magukból ezeket az energiasugárzásokat. Egyébként a művészvilágban már évtizedek óta különös gonddal ügyelnek a lelki kisugárzás minél intenzívebb megnyilvánulására. Ennek tudható be, hogy az amerikai filmproducerek olyan nagy hangsúlyt fektetnek a szemek fényképezésére. Gondolják, ha már több millió dollárt ki kell fizetniük egy-egy világhírű színészért, akkor a lelkük legmélyéig kiaknázzák őket.
Visszatérve a telepatikus információközlésre, ennek legegyszerűbben megvalósítható formája a szemtől szembe történő kommunikáció, mivel a lélekkel nem csupán az agyfrekvencia lecsökkentése útján lehet kapcsolatba lépni, hanem bétában, azaz normál tudati állapotban is, a szem közvetítésével. Ezt az teszi lehetővé, hogy a szem nem kizárólag a látás, hanem egyben a lélek kommunikációs szerve is. Az előzőekben már volt szó róla, hogy a lélek az érzékelésen túlmenően “beszél” is a szemen keresztül, a szemből kiáradó sugarak közvetlen összeköttetést teremtenek mások lelkével. Mivel ez a kapcsolat nem az agy közbeiktatásával történik, ezért sokkal gyorsabb, tökéletesebb, mint a beszéd. A közvetlen lelki kontaktus nagy előnye még, hogy jóval megbízhatóbb, mint a tudat által befolyásolt hagyományos kommunikáció. A lélek ugyanis nem képes hazudni, mivel a pupilla tágulata, valamint a szemből kiáradó energiasugárzás tudati úton nem befolyásolható. Ezért fordul elő gyakran, hogy aki meg akarja tudni valakiről hogy igazat mond-e, annak mélyen a szemébe néz, és ha tisztában van azokkal az apró jelekkel, amelyek csalhatatlanul leleplezik a hazugságot (pl. a pupilla összeszűkül, a fél szemöldök felhúzódik) akkor sok kellemetlenségtől kímélheti meg magát. A jó színészi képességekkel rendelkezők viszont ezen az úton is megtéveszthetnek bennünket. Ez a képesség azonban csak addig működik, amíg az illető képes uralkodni magán. Erős izgalom vagy meglepetésszerű közlés esetén az agy összezavarodik, elveszti a kontrollt az átlagnál fejlettebb mimikai képességek felett, és ekkor már akadálytalanul megvalósítható a lelki kommunikáció. Időnként a primitív emberek is próbálkoznak valódi énjük színészkedéssel való elfedésével. Tartósan azonban ez sem szokott sikerülni. Elég egy őszinte pillantás, egy elkapott tekintet, egy sunyi, felrebbenő szempilla, egy ösztönös mozdulat; és máris lelepleződött az illető.

Telepatikus úton a dinamikus kisugárzásokon vagyis az információn kívül az élettelen tárgyak homogén energiakisugárzása is felfogható. Sok helyen megfigyelték már, hogy az autópályák bizonyos pontjain az átlagnál jóval nagyobb mértékben fordultak elő balesetek. A vizsgálatok kimutatták, hogy ezeken a szakaszokon mélyen az úttest alatt vízér húzódik, és ennek olyan erős az energiakisugárzása, hogy nem egy esetben eszméletvesztést is okozott. Vannak, akik fokozottan érzékenyek ezekre a sugárzásokra, és egy kezükben tartott fa- illetve fémrúd, vagy közismert nevén “varázsvessző” közvetítésével a vízen kívül képesek érzékelni a föld alatti ásványi anyagokat és kőolajkészleteket is. Ennek az eszköznek alapvetően kétféle kivitele van. A hagyományos “Y” alakú varázsvesszőnek a két szárát kell megfogni, és hegyének függőleges irányú mozgását kell figyelni. A “lengyelpálca” nem más, mint két derékszögben meghajlított fémhuzal, melyeknek egymáshoz viszonyított állását kell figyelni, miközben a rövidebb szárukat megmarkoljuk. Itt a magunk elé tartott pálcák oldalirányú kereszteződése jelzi a keresett anyagot. A profik csapágyazott pálcákat használnak, ami nem más, mint két rövid cső. Ezekbe illesztik a fémpálcák rövidebb szárát, így a kéz szorítása nem befolyásolja a mozgásukat, oldalirányú elmozdulásukat.
Ez a különös képesség annak tudható be, hogy az élő szervezet rendkívül szenzibilis a mágneses sugárzásokra. A francia Íves Rocard professzor mérései alapján a “varázsvesszős” emberek már 0,0001 G mágneses erővonalsűrűséget is képesek érzékelni. Összehasonlítási alapként megemlíthető, hogy egy átlagos rúdmágnes mágneses erővonalsűrűsége 10 000 Gauss felett van. Bár az emberek mágneses érzékenysége sokkal rosszabb, mint az állatoké, ennek ellenére egy Wilhelm de Boer nevű kísérleti alany 10–10 Gausst is képes volt észlelni, ami egymilliárdod része a Föld Sarkokból kiinduló mágneses erővonalsűrűségének.
Ugyancsak a földből kiáramló sugárzásnak tudható be, hogy ha valakinek a szobája, illetve az ágya egy föld alatt húzódó vízér felett van, akkor állandó fejfájások gyötrik, és álmatlan éjszakái vannak. Statisztikai kimutatások szerint ezek az aszimmetrikus energiasugárzások gyakori kiváltó okai a rákos megbetegedéseknek és egyéb szervi elváltozásoknak is. Ezek közül leggyakoribbak a vérszegénység, gyomorfekély, asztma, reumás megbetegedések, tüdőgyulladás, fül-, orrbántalmak, látászavarok, szívizomgyulladás, trombózis, lábszárfekély, csonttuberkulózis, köszvény, cukorbaj, vízkórság, altesti bántalmak, prosztatagyulladás, hormonzavarok, menstruációs panaszok, petefészek-gyulladás, abortusz, koraszülés, epilepszia, továbbá ideg- és elmebetegségek. Egyébként az állatok viselkedésére, szaporodására és tejhozamára sincs jó hatással, ha az istállójukat egy föld mélyében rejlő vízér fölé építik. A nem megfelelő helyen álló épületeket viszont sugármentesítőkkel használhatóvá lehet tenni. Ezeknek a viszonylag egyszerű eszközöknek az elkészítési és telepítési módja a szakirodalomban megtalálható.
A földből kiáramló sugárzások azonban nem minden esetben károsak. Léteznek ugyanis olyan gyógyhelyek, amelyeket sokan azért keresnek fel, mert a föld mélyéből feltörő koncentrált szubatomi energiasugárzás jótékony hatást gyakorol a betegségükre. Mivel a földsugárzás alapvetően Yin jellegű, ezért ezek a gyógyhelyek elsősorban azok számára hasznosak, akik krónikus Yang energia hiányban, illetve Yin energia telítettségből eredő betegségekben szenvednek. Ilyen geomágneses anomáliák nem csak egyes helyeken fordulnak elő, hanem a Föld majd minden országában összefüggő nyomvonalak is találhatók. Kínában ezeket az energiavonalakat sárkányösvényeknek nevezik, és a modern térképeken is feltüntetik őket. A ley-vonalak mentén az energia több helyen is koncentrálódik. Ezekre a pontokra a geomantiában jártas őseink hatalmas kőoszlopokat állítottak. A kő ugyanis összegyűjti a föld mélyéből kisugárzó mágneses energiát, így ezeknek a megalitoknak az átölelése gyógyító hatást váltott ki az arra vetődött vándorokban. A “Föld erejének” minél hatékonyabb összegyűjtése érdekében a menhirek talajba ágyazott végét kihegyezték, sőt az eltemetett részt kígyószerű, vésett barázdákkal látták el.
Ezen túlmenően a lelki és a testi energia növelésére is alkalmasak voltak ezek az oszlopok, amit a sziú indiánok úgy értek el, hogy nekitámasztották a csupasz gerincüket. Némely kő energiakisugárzása még most is annyira erős, hogy egyeseknél szédülést, hallucinációt, érzéki csalódást okoznak, sőt a túlérzékenyek sokkhatást is szenvedhetnek. Kelet-Európában a ley-vonalak csomópontjaira kis dombokat építettek. Az ily módon megjelölt gyógyító erejű kegyhelyeket nálunk kunhalmoknak, míg Bulgáriában és Belső-Ázsiában kurgánoknak nevezték, és átlagosan 15-20 kilométerenként emelkedtek ki a környezetükből. Sajnos a legtöbbjük eltűnt, a modern építkezések, és a nagyüzemi földművelés áldozataivá váltak. 
Érdekes módon hasonló kisugárzásuk van a vulkánikus eredetű kőzeteknek is. Nálunk a Tapolcát és Zánkát összekötő út fölé magasodik egy ilyen bazaltkúp, a 337 m magas Hegyeskő. Aki nekidől a Monoszló község mellett található 20-40 cm átmérőjű bazaltoszlopoknak, néhány perc alatt feltöltődik energiával. Sok csodával határos gyógyulást tulajdonítanak a bükkszentkereszti köveknek is. Ebben az apró hegyi faluban betegek százai szabadultak meg a mandulagyulladástól, pajzsmirigytúltengéstől, szamárköhögéstől, tüdőcsúcshuruttól, az ideggyengeségtől, asztmától, isiásztól és nőgyógyászati cisztáktól. A kövek alól feltörő pozitív sugárzás olyan erős, hogy a varázsvessző a paranormális képességekkel nem rendelkező személyek kezében is a kövek irányába fordul. Mellesleg az ily módon való feltöltődésre a nagy átmérőjű, több száz éves fák is alkalmasak, de ezeknek az energiakisugárzása jóval alacsonyabb, mint a megalitoké, vagy a vulkánikus kőzeteké.
A természetes eredetű földsugárzások ismert fajtája még az úgynevezett Hartmann-sugárzás. Ezek az ingersávoknak is nevezett kisugárzások a hosszúsági és szélességi fokokhoz hasonló módon körülfutják a földgolyót, és egy rendkívül sűrű hálót hoznak létre. A Hartmann-háló négyzetes elrendezésű ingersávjainak a szélessége kb. 0,3 m, az egyes sávok közötti távolság pedig átlag 2,5 m, ami az Egyenlítő felé haladva növekedik, a sarkok irányába pedig csökken. Ez a negatív energiát kibocsátó méhsejtszerű háló az egész Földet körülveszi, és a rácspontokban mért intenzitása nem sokkal marad el a föld alatti vízérsugárzások intenzitásától. A Hartmann-háló sűrűsége folytán főleg a szűk, modern lakásokban lehetetlen kikerülni az egyes rácspontokat, ezért ezek a kb. 30×30 centiméteres gócpontok számos betegség kialakulásának lehetnek az okai. A legveszélyesebbek azonban azok a helyek, ahol a Föld mágneses sávjai felszín alatti vízérrel kereszteződnek. Feltételezések szerint ezeknek a csomópontoknak nagy szerepük van a szklerózis multiplex kialakulásában. Sajnos ezzel nem merült ki a kártékony földsugárzások sora. 
Egyébként a XX. század közepén Hernádi Mihály is felfedezte a Föld energiahálóját, amelyről 1950-ben értesítette a Magyar Tudományos Akadémiát. A “tudós testület” azonban válaszra sem méltatat a levelét. Így lett a dicsőség a német Hartmanné. A szakirodalom a dr. Ernst Hartmann kutató által megtalált globális rácshálón kívül nyilvántart egy másik hálózatrendszert is, a Curry-hálót. A felfedezőjéről, dr. Manfred Curryről elnevezett háló rácsszélessége hozzávetőlegesen 4 méter. Ez azt jelenti, hogy minden második Hartmann-négyzetbe esik egy Curry-csomópont.
Aki hajlamos arra, hogy a földsugárzások egészségkárosító hatását elbagatellizálja, a vele foglalkozókat pedig szélhámosnak tekintse, olvassa el Georg Otto: Földsugárzás és egészség című könyvét. Ennek a műnek a tárgyilagos hangneme, a logikus, tényfeltáró adatközlése sok embernek elvette már a viccelődő kedvét, és rádöbbentette őket arra, hogy mindenki az életével játszik, aki nem veszi komolyan a természetnek ezt az alattomos megnyilvánulását. A szerző “Elektroszmog” című könyvében a villamos áram egészségre gyakorolt káros hatásáról is részletes tájékoztatást kaphatunk. Évente több millió ember hal meg a világon a káros földsugárzások, valamint a nagyfeszültségű villamos távvezetékek okozta különböző betegségekben. Ez az esztelen áldozat csak akkor kerülhető el, ha az építészeti hatóságok mind az építkezés megkezdése, mind a beköltözés előtt előírják a kötelező geopatológiai felmérést. A földsugárzások egyébként nemcsak varázsvesszővel érzékelhetők. Erre a célra ma már egzakt eredményeket szolgáltató elektronikus műszereket is gyártanak. Ezekből a könyvekből megismerhetjük a dr. Aschof-féle vértesztet is. Ezzel a módszerrel egy csepp vérből megállapíthatók a kezdeti stádiumban levő betegségek, sőt korábbi betegségeink is kimutathatók vele.
Ma már egyre több országban ismerik fel a földsugárzások egészségre gyakorolt káros hatását, és megpróbálnak különböző módszerekkel védekezni ellene. A Hartmann- és Curry-sugárzás, valamint a föld alatti vízérkisugárzások elleni védelem módszere megegyezik, így az erre a célra szolgáló eszközök mindkét sugárzás ellen hatásosak. A legegyszerűbb és legbiztosabb védekezési módszer, ha a lakásunkat egy nagy gyakorlattal rendelkező geopatológussal illetve radiesztétával felméretjük, és az ágyunkat áttoljuk a sugárzásmentes zónába. Ha ez nem lehetséges, akkor egyéni védőeszközt is alkalmazhatunk. Földsugárzás-árnyékoló ágybetéteket, szőnyegeket, lepedőket helyezhetünk az ágy alá, amelyek különleges rétegezettségük folytán a káros sugárzások jelentős részét képesek elnyelni. Ezeknek az eszközöknek a közös hátránya azonban, hogy egy éjszaka alatt telítődnek, így összehajtogatva naponta át kell helyezni őket a lakás egy sugárzásmentes zónájába. Ennél jobb megoldás a “lengőgyűrű” felállítása. Pozícióhelyes elhelyezés esetén ez a nem túl drága készülék anélkül képes a helységben uralkodó mágneses sugárzást kioltani, hogy telítődne.
A káros földsugárzásokat a jövőben valószínűleg úgy fogjuk tökéletesen hatástalanítani, hogy a lakásokban pinceszinten elhelyezünk egy erős pozitív energiakisugárzó készüléket, amely eltaszítja, falakon kívül szorítja, illetve semlegesíti a földből kiáramló káros negatív sugárzásokat. A másik védekezési mód feltehetően az lesz, hogy az épület körül intenzív negatív energiakisugárzó eszközöket helyezünk el, amelyek magukhoz vonzzák az épület alatti negatív sugárzásokat. Ez a megoldás azonban csak egyedül álló házak esetén alkalmazható, mert az eltérített sugarak beszivárognának a szomszédos épületekbe. A semlegesítő eszközök hátránya még, hogy szakszerűtlen elhelyezés esetén pozitív kisugárzásukkal károsan befolyásolhatják az egészségünket.
Nem kell ezzel a mellékhatással számolni a sugarak szétszórása esetén. Ennek legegyszerűbb módja, hogy legalább 100 db ing- és kabátgombot vászonzacskóba varrunk, és a Hartmann-csomópontba rakjuk. Az össze-vissza elhelyezkedő gombok mini domború tükörként viselkedve teljesen megzavarják a földsugárzások erőterét. Mellesleg ezt teszik az összekuszált szalmaszálak is. Nem véletlen, hogy a szalmazsákon alvó őseinknek jóval kevesebb bajuk volt a földsugárzásokkal, mint nekünk. (Manapság ezt a hatást kókuszmatraccal próbálják elérni. A kókuszdió külsején található rostszálak ugyanis szintén szétszórják a földsugárzást.) Nem lebecsülendő előnye volt még a szalmazsáknak, hogy nem atkásodott el. Mire ez megtörténhetett volna, az összetöredezett szalmát kicserélték. Az ágyak sugármentesítésének ugyancsak mellékhatásoktól mentes módja, hogy pinceszinten alárakunk egy 12 cm átmérőjű műanyag edényt. Beletöltünk kb. 1 centiméternyi vizet, és lefedjük egy 30 cm átmérőjű sima krómnikkel lappal. Ez a sugárelhajlításon alapuló eszköz 1,5-2 méter magasságban már egy franciaágynak megfelelő méretű területet képes sugármentessé tenni.
A sugárelhajlítás jelenleg ismert leghatékonyabb és legegyszerűbb alakzata a sugárzásvédő ék. Ezzel a 12×17 cm méretű találmánnyal, pinceszinten elhelyezve egy ikerházat is semlegesíthetünk. Működési mechanizmusánál fogva ezt az eszközt is csak szabadon álló épületeknél, vagy maximum sorházaknál alkalmazhatjuk, mivel a védett területen túl feltörő sugárpalást a szomszédos lakásokban sugárkárosodást okozna. Érdekes tulajdonsága ennek az elhajlítás után ismét függőlegesen felfelé áramló sugárfüggönynek, hogy elpusztítja a levegőben levő vírusokat és baktériumokat. A megfigyelések szerint a mágneses gyűrűn belül tartózkodó személyek szinte sohasem lesznek influenzások. Ez a koncentrált szubatomi energiarészecskékből álló sugárpalást valószínűleg elriasztja a legyeket, szúnyogokat és egyéb rovarokat is, így a védett téren belül élők szinte abszolút nyugalmat élveznek.
Könnyen beszerezhetők, de csak rövid idejű védelmet nyújtanak a földsugárzások ellen a különféle héjas magvak. Közülük is leghatékonyabb a vadgesztenye. Csekély súlyához képest igen nagy mennyiségű mágneses energiát képes magába fogadni, ezért már egy maréknyi mennyiség is elegendő ahhoz, hogy az ágy alá szórva megvédjen bennünket a földsugárzás káros hatásától. Néhány nap után azonban telítődnek, emiatt ki kell cserélni őket. Ezek után érthető, hogy miért hordtak szépapáink vadgesztenyét a nadrágzsebükben. Ily módon óvták magukat a Hartmann-háló okozta reumás fájdalmaktól. A kis hatékonyságú eszközök közül megemlíthető még a nyitott fém karperec, -gyűrű és -homlokpánt. Állandó használatuk azonban nem ajánlott, mert túltöltést okoznak, ami erős fejfájásban nyilvánul meg. Arra is legyünk tekintettel, hogy ezek az eszközök nem gyakorolnak mindenkire egyforma hatást. Sokak szervezete közömbösen viseltetik a “mágikus gyűrűkkel” szemben, de olyanok is vannak, akikre kifejezetten károsan hat. Kisebb zavarok esetén átmeneti megoldásként megpróbálkozhatunk a reikizéssel is. Amennyiben a jobb vagy a bal tenyerünket a fájós testrészre helyezzük, pótolhatjuk az elvesztett energiát, illetve kivonhatjuk a mágneses sugárzások okozta többletenergiát.
Bármennyire meglepő, földből kiáramló káros sugárzások ellen nem csupán fizikai eszközökkel lehet védekezni. Tudományos vizsgálatok szerint pszichés állapotunk jelentős hatást gyakorol a földsugárzásokra. A veszekedő, indulatos ember eltéríti, mintegy magába sűríti a körülötte levő Hartmann-vonalakat, ami még ingerlékenyebbé teszi. Ugyanez a jelenség tapasztalható a görcsösen, kapkodva síró személynél. Ezzel szemben a kedves becéző szavak, illetve a szeretetteljes érintés gyengíti a földsugárzásokat. Még ennél is nagyobb csodára képes a szeretetteli pillantás. A tekintet átható ereje, vagyis két lélek egymás közötti közvetlen kommunikációja teljes mértékben legerjeszti a köztük levő összes Hartmann-sugárzást, bármekkora távolságra legyenek egymástól a találkozó szempárok. Az sem titok többé, hogy miért tudjuk olyan elmélyülten élvezni a zenét. A vizsgálatok egyértelműen kimutatták, hogy azt a helyiséget, ahol valaki áhítattal zenét hallgat, elhagyják a földsugárzások. Ez bizonyos fokig magyarázatot ad a zene gyógyító hatására is. Ez a jelenség azonban csak a kiegyensúlyozott hangzásvilágú klasszikus zeneművek és örökzöld dallamok hallgatásakor lép fel. Korunk dübörgő popzenéje éppen ellenkezőleg hat. Felerősíti, megsokszorozza a káros hatásokat olyannyira, hogy egy idő után félelmet ébreszt, nyugtalanságot és haragot kelt. Hosszú távon pesszimizmust és lelki szorongást is okozhat.
Sajnos a pozitív megnyilvánulások mind ritkábban nyernek teret az életünkben. Az emberiség fennmaradását fenyegető globális válság, valamint a megélhetésért folytatott mindennapi hajsza egyre idegesebbé tesz bennünket. Ennek következtében elveszítjük a türelmünket, és a mások iránt érzett szeretetünket. Így mind inkább érvényesülni tudnak a munka- és lakóhelyünkön uralkodó káros sugárzások, viselkedésünkkel már nem tudjuk semlegesíteni őket. A földsugárzások zavartalan megnyilvánulása, vagy túlfeszített idegállapotunkban való magunkhoz vonzása azután különböző betegségekhez vezet.
Amennyiben Hartmann- vagy Curry-csomópontban van valakinek az ágya, akkor többnyire nem alakul ki krónikus betegség, hanem csak tartós rosszullét (étvágytalanság, gyomorpanaszok, fáradtságérzet, neuraszténia, koncentrációs zavarok, álmatlanság, vagy heves szívdobogás és hirtelen vérnyomásváltozás) tapasztalható. A legtöbbször azonban fejfájás, szédülés, émelygés, hányinger, fülzúgás, kéz- és lábzsibbadás, illetve rossz közérzet, nyugtalanság, ingerlékenység vagy depresszió lép fel. Ez azért van, mert ez a sugárzás viszonylag gyenge, így az éjszaka lemerült meridián nappal (az ágy elhagyása után) újratöltődik. Így csak azt észleljük, hogy valamely szervünk illetve testrészünk tartósan fáj, vagy úgy érezzük magunkat, mint akibe csak “hálni jár a lélek”. Mellesleg hasonló hatást gyakorol ránk az elektroszmog is. A legbiztosabb jele ennek a fajta betegségnek, hogy amikor néhány hétre szabadságra vagy külföldre megyünk minden panaszunk megszűnik, visszatérésünk után azonban pár nap múlva kiújul a “nyavalyánk”. A legtöbb emberben fel sem merül, hogy a szabadság alatti elutazás nem pusztán a levegőváltozás miatt gyakorol ránk előnyös hatást, hanem azért is, mert ilyenkor magunk mögött hagyjuk otthonunk és munkahelyünk megszokott vízér- Curry- és Hartmann-sugárzásait. Természetesen az új környezetünk sem mentes a káros kisugárzásoktól, de ezek többnyire máshol, más testrészünkre gyakorolnak hatást, így nem egy esetben előfordul az is, hogy a túltöltődött meridiánjainkból vonnak el energiát. Ennek következtében korábbi panaszaink megszűnésén kívül még jelentős közérzetjavulás is felléphet.
Mivel az utazás alatt igen sok vízér felett haladunk el, szervezetünkre szinte záporoznak a különböző intenzitású és frekvenciájú energiaimpulzusok. Ezek oly mértékben megmozgatják a meridiánjainkban áramló energiát, hogy korábban pangó szerveink működése normalizálódik. Ennek leggyakoribb megnyilvánulási formája, hogy bélrendszerünk működése újra beindul, melynek következtében megjön az étvágyunk, vagy megszűnik krónikus székrekedésünk. Sok esetben tapasztalható a migrén, a fejfájás vagy egyéb rejtélyes panaszok elmúlása is. A környezetváltozás tehát minden ember számára igen fontos, nagy hibát követ el az, aki a szabadságát otthon, a megszokott tartózkodási helyén tölti. A pénzhiányra való hivatkozás nem lehet valós indoka az otthonmaradásnak, hiszen a hátizsákos turizmus, vagy a város környéki kirándulás lehetősége minden ember számára adott, így csak elhatározás kérdése, hogy mindazon előnyös hatásokban részünk legyen, amelyek szűk környezetünk elhagyásával járnak.
Az állatok rendkívül érzékenyen reagálnak a koncentrált energiasugárzásra. A macska pl. nagyon szereti az ilyen energiazónát, a kutya és a legtöbb állat viszont rettenetesen fél tőle. Ennek tudható be, hogy az állatok, de különösen a patkányok már órákkal a kitörés előtt érzékelik a földrengéseket, intenzíven reagálnak a föld mélyéből feltörő magma energiakisugárzására. Földrengésveszély esetén még a téli álmukat alvó kígyók is előbújnak a föld alatti odvaikból. Röviddel a rengés előtt a háziállatok megvadulnak, a sertések és a szarvasmarhák fejvesztve menekülnek. A tyúkok riadtan verdesnek a szárnyaikkal, és nem hajlandóak visszamenni az ólba. Kínában annyira komolyan veszik ezt a figyelmeztetést, hogy 1973. február 4-én kiürítették Haicseng városát. Nem sokkal ezután a Richter-skála szerint 7,3 erősségű földrengés rázta meg a települést. A házak fele összeomlott. 
Legegyértelműbb bizonyítéka az állatok energiaérzékenységének, amikor pl. egy kutyát teleportációs kísérletnek vetünk alá. A teleportáció előfeltétele a koncentrált energiamező. A sűrűsödő energiakvantumok viszont olyan iszonyatos félelmet váltanak ki az állatból, hogy még napokkal az “áttelepítés” után is levert lesz tőle. Hasonló pánikot vált ki az állatokból az UFO-kból kiáramló szubatomi energiasugárzás. A környezetben általuk észlelt energiahullámokhoz képest ez a sugárzás annyira intenzív, hogy már akkor reagálnak rá, amikor a repülő csészealj még nem is látható. Közeledtükre a kutyák rémült vinnyogásba, a lovak szinte sikoltozó nyihogásba, a tehenek pedig soha nem hallott üvöltésbe kezdenek.
A szakirodalom ennél különösebb reakciókat is feljegyzett. Kanadában néhány gyerek a Vancouver melletti erdő szélén játszott egy macskával. Egyszer csak távoli zúgást hallottak, de nem ezen lepődtek meg, hanem az állat szokatlan viselkedésén. A felettük elhaladó UFO hatására a cica előbb menekülni akart, majd váratlanul megtorpant, és a földre vetette magát, mintha elpusztult volna. Ezzel az állatvilágból jól ismert viselkedési formával próbálta az ismeretlen ellenfelet megtéveszteni. Ennél sokkal rosszabb megoldást választott egy olaszországi kiskutya, amely az általa még soha nem tapasztalt stressz hatására előbb ugatni kezdett, majd körbe-körbe forgott, végül kimúlt az emberek szeme láttára. Az állatok kollektív öngyilkosságára is számos példa akad. Franciaországban egy békésen legelésző csordát annyira megijesztett a fölöttük elhúzó repülő csészealj, hogy a marhák vad rémületükben nekiszaladtak a közeli folyónak, és közülük sokan a vízbe fulladtak. 10 évvel később Annecy városában 50 tehénből álló csordát riasztott meg egy leszálló UFO. Az állatok a közeli szakadék felé rohantak és közülük 36 jószág belezuhant a 20 méteres mélységbe. Páni félelmükben a maradék 14 is utánuk ugrott, de ők életben maradtak, mert társaik puha testére zuhantak.
Az állatokat a környezeti energiakisugárzások nem csupán a tájékozódásban, és a vészhelyzetek felismerésében segítik, hanem más tevékenységüket is jelentősen megkönnyítik. Ha pl. megbetegszenek, akkor sokak szerint “ösztönösen” keresik azokat a gyógynövényeket, amelyek gyógyulást hoznak számukra. Valójában azonban a növények auráját észlelik, és megérzik hogy mely gyógynövények azok, melyeknek az energiakisugárzása képes helyreállítani meridiánjaik felbomlott energiaegyensúlyát. A legtöbb állat különösen érzékeny a víz energiakisugárzására. Szárazság idején az elefántok még a föld alatt is megtalálják a rejtett vízforrásokat, és agyaraikkal kiássák a legeldugottabb zugokban rejlő pocsolyákat is.
A föld alatti vízér különösen erős vonzerőt gyakorol a villámra. Azok az emberek is magukhoz vonzzák az “ég nyilait”, akiknek a testében az átlagosnál több Yin energia halmozódott fel. 1918-ban egy floridai csatatéren villámcsapás érte J. Summerford kanadai őrnagyot. A katonatiszt leesett a lováról, és elájult. Néhány hét múlva súlyos sérülései miatt leszerelték. Hat év után Vancouverben, halászás közben csapott bele a villám. 1930-ban háromszor sújtotta az istennyila. A harmadik villámcsapás megbénította. Az őrnagy 1932-ben halt meg Vancouverben. A természet haragja még a sírban sem hagyta nyugton, ugyanis két év múlva a sírkövét megrepesztette egy villámcsapás. Nőknél sem ritka ez a jelenség. A Mississippi állambeli Betty Jo Hudsont már gyerekkorában több villámcsapás érte. Ezek hol a fején, hol a kezén okoztak fájdalmas sérüléseket, de mindegyiket túlélte. Nem segített a fedezékbe húzódás sem. Ha éppen nem tartózkodott a szabadban, a szülői házat érte sorozatos villámcsapás. Az otthona már kevésbé viselte el a megpróbáltatásokat. Az 1957-es villámcsapás véglegesen tönkretette. A jelenség férjhez menetele után is folytatódott. A Chapel városkában épített házukba többször belevágott a villám. Egyik alkalommal a kutyájuk is elpusztult, és a villám mély barázdát szántott az udvarukban. A három legnagyobb villámcsapás a szomszéd épületeket is megrongálta. 
Élő villámhárítóként tartják számon a virginiai Waynesboro-ban élő nyugdíjas erdészt. Ray Cleveland Suliwanba 36 év alatt 7-szer csapott bele a villám, de mindegyiket megúszta kisebb sérülésekkel. Először csak a nagylábujját veszítette el, másodszor pedig a szemöldöke perzselődött meg, amikor a mezőn telibe találta egy hatalmas villámcsapás. A harmadik csapás a bal vállán égette meg. Negyedszer lángra lobbant a haja. Ezt követően egy kanna vizet tartott magánál az autójában. Szükség is volt rá, mert 1973-ban vezetés közben csapott le rá egy alacsony felhőből a villám, és ismét felgyújtotta a haját. Utána 3 méterre kirepítette a kocsijából, végigfutott a lábán, és lelökte róla a cipőjét. Szerencsére nem vesztette el az eszméletét. Rögtön magára öntötte a vizet, így nem szenvedett égési sérüléseket. A hatodik villámcsapásban a bokája sérült meg, a hetedik pedig horgászás közben érte. Ezúttal olyan súlyosan megégett a mellkasa, hogy kórházba kellett szállítani. Ezt is túlélte. A természettől elszenvedett üldözés azonban annyira megviselte az idegeit, hogy 71 éves korában golyót röpített a fejébe. A vízerekre ültetett fák is rendkívüli mértékben vonzzák a villámot. Aki az eső elől ilyen fa alá húzódik, annak nem sok reménye van a túlélésre. A fokozottan koncentrált energia nem csak a fát égeti szénné, hanem a környékén levőket is megöli. 2004-ben Kurt Nielsen dán gazda 85 tehene közül 31-et pusztított el egyetlen villámcsapás. A tehenek egy fa alatt kerestek menedéket a vihar elől, amikor közéjük csapott a villám.
A madarak közül a gólya kerüli leginkább a Yin energiakisugárzásokat. Talán ennek tudható be, hogy a népi hagyomány szerint abba a házba, amelynek kéményén fészket rak a gólya, soha nem fog belevágni a villám. Egy másik népi megfigyelés szerint ott kell kutat ásni, ahol a szarka fészkel, mivel a madarak közül csak a szarka szereti az intenzív Yin energiakisugárzást, ezért előszeretettel telepszik vízfolyások kereszteződése fölé. A szarkához hasonlóan a kígyók is kedvelik a sugárhatás alatt álló helyeket. Ha kígyót vagy siklót látunk karikába gömbölyödve a napon sütkérezni, akár kutat is áshatunk azon a helyen, mert biztosan vízérre bukkanunk. Egyes rovarok – közöttük a méhek – szintén kedvelik a föld sugárzó zónáit. A legtöbb méhész ezért föld alatti vízfolyások fölé telepíti kaptárait, 40%-kal növelve ezzel a méztermelést. Arra azonban ügyelni kell, hogy a pihenési idő alatt a kaptárakat sugármentes helyen kell tárolni. Ellenkező esetben a méhek a hideg idő beköszönte után is idegesen röpködnek, csípnek, “gyűjtik a mézet”.
Ugyancsak nagyon szeretik az ingersávokat a hangyák, emiatt az ősi Kínában olyan helyre, ahol hangyák telepedtek le sohasem építettek házat. Sajnos a földből kiáramló koncentrált negatív energiasugárzás elősegíti a mikrobák (vírusok, baktériumok, gombák) szaporodását is. Az erdei vadak viszont egyáltalán nem kedvelik ezeket az ingersávokat. A vadászok megfigyelték, hogy az állatok vonulásakor a csapás bizonyos helyein a nyomok megszakadnak, és azután néhány méterrel odébb folytatódnak. Semmi látható akadály nincs ezeken a helyeken, ami a vadakat ugrásra kényszerítené, mégis mindegyikük ugyanott rugaszkodik el a talajtól, hogy minél hamarabb túljusson a veszélyes zónán.
A növényekre az informatív energiasugárzásokon kívül a homogén sugárzások is érdekes módon hatnak. Erős homogén energiabesugárzás esetén a magvak csírázása jelentős mértékben felgyorsul, a növények pedig dússá, bujává válnak. Termésük nagysága többszörösen meghaladja a normális méretet, ízük azonban egy bizonyos növekedési határon túl már többnyire élvezhetetlen. Úgy látszik, csodára még a szubatomi energiasugárzások sem képesek. Vannak azonban olyan növények is, amelyekre kifejezetten rossz hatással van a föld alatti energiakisugárzás. Ilyen növények termesztése esetén a sugárzó helyeken csak gyengén fejlett, csenevész példányok találhatók. Jellemző rájuk, hogy idő előtt elsárgulnak, termésük pedig kirepedezik. A vizuális jelek alapján sokan tévesen hiszik azt, hogy ezeken a földsávokon alacsonyabb a talaj tápanyagtartalma. Ilyen esetekben a kiskerttulajdonosok akkor járnak el a legcélszerűbben, ha a kritikus helyeken babot termesztenek, mivel a zöldségek közül a bab tűri legjobban az energiakisugárzást. A másik megoldás a gyógynövénytermesztés. A gyógyfüvek ugyanis általában igénylik az erős földsugárzást. Minél intenzívebb energiasugárzásnak vannak kitéve, annál magasabb a hatóanyag-tartalmuk. Különösen vonatkozik ez a csalánra és a mezei pásztortáskára.
A legtöbb gyümölcsfára szintén rossz hatással van a föld mélyéből kiáramló koncentrált energiasugárzás. A vízér fölé ültetett fák törzsén fagyásra emlékeztető repedések, rákos daganatok keletkeznek, és pár év alatt kiszáradnak. Ezen a téren legérzékenyebbek a barackfák. Jól bírja azonban a földsugárzást a fűzfa és a tölgyfa. Ha nem túl erős a sugárzás, akkor gyakori jelenség az elhajlás is. Azok a fák, amelyek nem kedvelik a földsugárzást, sokszor úgy védekeznek ez ellen, hogy növekedés közben a törzsüket ferdén elhajlítják, és csak azután kezdenek függőleges növekedésbe, amikor a lombozatuk kikerül a föld alatti vízér zónájából. Olyan növények is vannak, amelyek nem csak jól érzik magukat ezeken a helyeken, hanem képesek semlegesíteni a sugárzónákat. A vízfolyásokra ültetett néhány páfrány pl. a kevésbé intenzív sugárzást teljesen meg tudja szüntetni.
A növényekre a földből kiáramló energiasugárzásokon kívül az egymásból kiáramló sugárzások is hatnak. A kertészek már régóta tudják, hogy vannak növények, amelyek kölcsönösen nem viselik el egymás közelségét, míg más növények nagyon jól érzik magukat egymás mellett. Az ok a növények különböző frekvenciájú – egymást kiegészítő, vagy egymással nem harmonizáló – energiakisugárzásában, és a levegőre gyakorolt ionizáló képességükben, vagyis a körülöttük uralkodó mikroklíma jellegében rejlik. A gyümölcsfák pl. általában pozitívan ionizálják a körülöttük lévő levegőmolekulákat, míg az örökzöld dísznövények az ember közérzetére is igen jótékonyan ható negatív ionokat állítanak elő. Ezek a hatások fékezik vagy ösztönzik az egyes magvak csíraképességét, így ennek a jelenségnek a kihasználásával igen eredményesen védekezhetünk a gyomnövények, és a növényi kártevők ellen. Tulajdonképpen ezen az elven alapul a biokertészet is, és többek között ezek a fizikai hatások teszik lehetővé, hogy permet-, azaz vegyszermentes növényeket, gyümölcsöket termeszthessünk. Azt hogy az egyes növények közül melyek tekinthetők jó szomszédoknak és rossz társaknak Könczey Réka és S. Nagy Andrea: Zöldköznapi kalauz című könyvéből részletesen is megtudhatjuk. Ezen túlmenően megismerhetjük ebből a műből az egyes növényi kártevők elleni természetes védekezés, a környezetet nem károsító permetszerek előállítási módját. Beszerezhető az Ökoszolgálat Alapítványnál. Címük: 1054. Budapest, Vadász u. 29. Tel: 06-80-269 446. (Belföldről ingyen hívható.)
A biokertészet lehetőségeinek kimeríthetetlenségét bizonyítja egy misztikus jelenség is. Anglia dél-nyugati partjainál elterülő Scilly-szigeteken megfigyelték, hogy az egyik nárciszfajta két hónappal korábban virágzik, ha a termesztéséhez szükséges földterületet ötszög alakban jelölik ki. A földművelésügyi minisztérium szakértője megállapította, hogy az ötszög puszta kijelölésével az alakzaton belüli talajon 2 °C-os hőmérsékletemelkedés idézhető elő. Ehhez a művelethez 5 db bot egyszerű földbe szúrása is elegendő. Ha az ötszöget kétszer vagy háromszor jelölik ki, a talaj hőmérsékletét fokozatosan 5-6 °C-kal lehet emelni. Sajnos nem folytattak szakértői vizsgálatokat annak megállapítása érdekében, hogy ezt a különös hatást ennek a geometriai alakzatnak a szubatomi energiakisugárzása okozza, vagy szerepet játszik benne valamilyen geomágneses anomália is, ami erre a területre jellemző.
Egyébként ma már komoly kutatások folynak ezen a téren. A tudósok korábban azért nem foglalkoztak ezekkel az erőkel, mert nem tudták mérni őket. Az utóbbi években kifejlesztett korszerű műszerek azonban képesek a rendkívül alacsony intenzitású mágneses sugárzásokat is érzékelni. Ezek segítségével a grazi Biorezonanciás és Bioenergetikai Intézet fizikusokból és mérnökökből álló kutatócsoportja 10 éve tanulmányozza a földsugárzásokat. Tapasztalataik alapján dr. Noemi Kempe fizikus kijelentette, hogy: “Ezek az erők, illetve erővonalak speciális térbeli mágneses mezők, illetve azok bonyolult struktúrái. A Föld egészét felölelő mágnesesség lokális változásai, amelyeket geológiai folyamatok, illetve vízerek idéznek elő. Ezek a változások igen csekély mértékűek, de az élőlények szervezete érzékenyen reagál rájuk. A reakció elsősorban a szervezet bioenergia-egyensúlyának változásaiban észlehető. A geomágneses mezők szervezetünkre gyakorolt hatása további kutatásokat igényel. Ami pillanatnyilag biztosra vehető, hogy a vízerek megzavarják szervezetünk homeosztázisát (a szervezet belső állapotának állandóságát biztosító élettani folyamatok összességét), tehát káros hatásúak. Ezzel szemben a pozitív energiájú helyek frissítő, éltető, energetizáló hatásúak. A kelták nagyon sokat tudhattak ezekről a helyekről, mert az általuk épített szentélyek mindegyike ilyen kedvező energiájú helyeken épült.
Az emberi test mágneses térerőváltozásokkal szembeni érzékenysége azzal magyarázható, hogy 70%-a víz. Ez az anyag pedig nagyon érzékenyen reagál a mágnesességre. Szervezetünk érzékenységét tovább növelik a vörösvértestek, melyeknek a közepében vastatom helyezkedik el. Ezt a nagyfokú érzékenységet az utóbbi évtizedek civilizációs ártalmai alaposan lerontották. Súlyosbítja a helyzetet, hogy a bennünket körülvevő természetes információs mezőt teljesen elszennyeztük, a pozitív rezgéseket elektromos és elektromágneses sugárzásokkal elnyomtuk.” A grazi kutatóintézet munkatársai módszeresen ellenőriznek minden olyan terméket, amelyek gyártói azt állítják, hogy védő hatásúak. Közöttük nem egy abszolút hatástalan. A kutatók is kifejlesztettek ilyen jellegű eszközöket. A legjobb hatásfokúnak a porított, összesajtolt ásványokból készültek bizonyultak. Ezek úgy működnek, mint egy információcsomag, amely segít a szervezetnek fenntartani a homeosztázisát, és ellensúlyozzák a káros térenergia hatásait. Hatósugaruk néhány méter.
Ezzel a jelenséggel rokon a különböző formájú tárgyak által kibocsátott energiasugárzás. Mint tudjuk, az élettelen tárgyaknak is van aurájuk. Normál körülmények között ez az energiakisugárzás olyan gyenge, hogy számottevő hatást nem gyakorol ránk. Vannak azonban olyan geometriai formák, amelyekből a formahullámok koncentráltan áramlanak ki. Ilyenek az egymást derékszögben keresztező vonalak, vagy térbeli tárgyaknál a különböző szögű élek, és a homorú kiképzés. Kifejezetten erős sugárzást bocsátanak ki magukból a mágikus tárgyak. Ezek közül legismertebb az óegyiptomi sírokból előkerült “Nílus kulcs”. A füles kereszthez hasonló tulajdonságokkal bír a görög “Ф ” betűre emlékeztető idom is. Amennyiben egy réz vagy vasgyűrűt azonos anyagból készített rúdra erősítünk úgy, hogy az elfektetett gyűrű a rúd végén szimmetrikusan helyezkedjen el, akkor egy harmonikus, káros sugarakat semlegesítő eszközt kapunk. Ez a hatás azonban csak megfelelő tájolás esetén indul meg. Ha a nyakunkban vagy a ruhánkon, kitűzőként viseljük, úgy kell elhelyezni, hogy a szára lefelé nézzen. Amennyiben vízszintesen (pl. a szobánkban) használjuk, akkor oly módon kell tájolni, hogy a szára pontosan az Északi mágneses sark felé irányuljon.
Jótékony helyett kifejezetten káros formahullámokat kapunk, ha a gyűrűt kettévágjuk, és ezt az eszközt úgy szereljük össze, hogy a félkörök háttal illeszkedjenek a rúdhoz. Ennek a cirill “Ж” betűhöz hasonló alakzatnak a közelében nyugtalanság, álmatlanság lesz úrrá rajtunk, és nagyon hamar megbetegszünk. Az összetett geometriai alakzatok is erőteljes energiahullámokat bocsátanak ki magukból. A szimmetrikus formák kedvezően befolyásolják az élővilág egyensúlyi állapotát, az aszimmetrikus formák viszont ártó energiákat szabadítanak fel. Ismert jelenség, hogy a homorú tükör összegyűjti, fókuszálja a fénysugarakat. A megfigyelések szerint ez a mágneses sugárzások esetén is igaz, ezért ne tartózkodjunk homorú tárgyak tengelyében, és főleg ne a fókuszpontjában.
A káros hullámokat kibocsátó formasugárzók előzőleg említett változata csak véletlenül, egy helytelenül kialakított virágtartó, vagy más kovácsoltvas dísztárgy révén kerülhet a lakásba. Minden háztartásban megtalálhatók azonban a kártékony sugárforrásoknak egy kevésbé veszélyes, de jóval gyakoribb formája, a hengeres testek. Amennyiben páros számban találhatók a helyiségben, akkor a kisugárzásuk legerjeszti egymást; páratlan számban, egy sorban elrendeződve viszont fokozott gerjesztés lép fel. Ennek a többnyire palackok, befőttesüvegek, lábasok, fazekak formájában megnyilvánuló idomnak az egészségkárosító kisugárzása akkor válik igazán érzékelhetővé, ha néhány centiméternyi víz vagy más folyadék is található benne. A gondot nem a víz okozza, mivel a víz magához vonzza a földsugárzást, így jelenléte akár hasznos is lehetne. A baj az, hogy az edényben levő folyadék fenéktükre, valamint a folyadékfelszín által alkotott felső tükör között turbulencia alakul ki, melynek következtében a víz a magába gyűjtött mágneses sugarakat felerősítve kisugározza magából. Ez a sugárzás túlnyomórészt felfelé irányul, de ha a fenéktükör és a folyadékfelszín valamilyen szöget zár be egymással, akkor a kisugárzás ferde irányú lesz. Megszűnik azonban ez a jelenség, ha a félig kiürített palackot elfektetjük. A másik megoldás, hogy valamilyen tárgyat (pl. egy rézgyűrűt, rézkarikát) teszünk az edény aljába. Ezzel megtörik az alsó tükör reflektáló hatása, ami meggátolja a turbulencia kialakulását a két folyadékfelület között. Mindezekre nincs szükség, ha a palack tele van. Ez esetben ugyanis az összeszűkülő nyakrész megszünteti a felső folyadéktükröt. Nem érvényesül ez a hatás a korábban gyártott benyomott fenekű palackoknál sem.
Ez a jelenség magyarázatot ad a vízérsugárzás kialakulására is. A föld mélyén található vízerek ugyanis nem csőszerűen folynak, hanem ugyanúgy, ahogy a felszíni folyók. A legtöbb folyó medre lapos, és felette párhuzamosan helyezkedik el a víztömeg felszíne. Csupán a folyómeder partjai lejtősek, ami azt eredményezi, hogy a turbulencia szempontjából ideális négyszög keresztmetszet trapézzá torzul. Ennek a feje tetejére állított trapéznak az alja azonban továbbra is párhuzamos marad a vízfelszínnel, így létrejön az a sajátos hatás, melynek következtében a két felület közötti víztömeg magához vonzza a környezetből kiáramló mágneses sugarakat. Ennek koncentrált kisugárzása azonban ez esetben nem történik meg, mivel a turbulencia kialakulását a felső víztükör megtörése is megakadályozhatja. Egy szabadban levő vízfelület esetén ez elkerülhetetlenül létrejön, hiszen a szél állandóan hullámokat kelt rajta, és a víz színén úszó tárgyak is lehetetlenné teszik a tükörsima felület kialakulását.
Mindezen zavarok nem érvényesülnek a föld alatt. Vízerek esetén a hatást fokozza a víz által simára koptatott fenék is. Ez azért jön létre, mert a föld mélyén levő kőzetek általában keményebbek, mint a felszíni folyók laza, homokos medre. A sugárzás erőssége a vízoszlop magasságától, felülete pedig az alsó víztükör szélességétől függ. Intenzitására nincs számottevő hatással a víz áramlási sebessége, sőt a kisugárzás álló folyadékoszlop esetén a legerősebb, mivel a felső víztükör ekkor a legsimább. A víz lassú áramlása viszont nagy valószínűséggel hatást gyakorol a kisugárzott energiahullám frekvenciaspektrumára, ami döntően befolyásolja, hogy a sugárzás milyen betegséget vált ki a szervezetben.
Egy rendkívül erős homogén energiabehatás következménye az ár-apály jelenség, amely a hozzánk meglehetősen közel álló nagy tömegű Hold gravitációs vonzásának tudható be. A Hold azonban az élettelen anyagokon kívül az élőlényekre is hatást gyakorol. A népi megfigyelés szerint azokat a gyógynövényeket, amelyeknek a leveleit, illetve virágját hasznosítjuk, legjobb teleholdkor szedni, mert ilyenkor a Hold vonzóhatása következtében a növényi nedvek nagy része a szárba húzódik. Ennek megfelelően újhold idején célszerű azokat a gyógynövényeket begyűjteni, amelyeknek a gyökerét hasznosítjuk. Ugyanezen okok miatt azokat a növényeket, amelyek a föld felszíne felett hozzák a termésüket, holdtölte idején; azokat pedig, amelyeknek a földben fejlődik ki a termésük, a holdfogyatkozás időtartama alatt kell kiültetni. Ezt a hatást tovább növeli a Napból kiáramló negatív energiasugárzás is. Ezért a természetgyógyászok szerint a gyógynövények hatóereje akkor a legnagyobb, ha délben vagy koradélután végezzük a begyűjtést. Ez a módszer természetesen csak abban az esetben követendő, ha a növény szárát, levelét, vagy a virágját kívánjuk hasznosítani. Amennyiben a gyökerére van szükségünk, ennek legoptimálisabb begyűjtési időpontja éjfélkor van. 
A növények telepítésénél is célszerű figyelembe venni a Hold állását. A fogyó hold idején ültetett növénynek erős gyökerei lesznek. A növekvő holdnál vetett magok elgazosodnak, míg az újhold vetése kitűnő termést hoz. A haszonállat-tartásnál sem árt figyelembe venni a holdjárást. A növekvő holdnál megtermékenyített állatok erős, egészséges utódokat hoznak világra. Az őskorban ezek az ismeretek még hozzá tartoztak a mindennapjainkhoz, mivel akkoriban nem volt más módja a gyógyításnak. Mára azonban elfelejtődtek, mert a természetes hatóanyagokat szintetikus vegyszerekkel helyettesítjük. Ma már csak egyes népmesei motívumok őrzik ezeknek a szabályoknak a jelentőségét. Pl.: “Menj el teliholdkor a hetedik hegyen túlra, ásd ki éjfélkor a csodagyökeret, vidd haza, és áztasd forró vízbe.” Ezek a történetek bizonyítják, hogy az ősi népi gyógyászat csodákra is képes volt. Ez a lehetőség számunkra is fennáll, csak élni kell vele. (Nálunk az “Ideál” című folyóirat közöl részletes vetési és betakarítási naptárt 1 hónapra előre. Ha holdfázisokra bontott naptárra van szükségünk, azt az “Elixír” magazinban találhatjuk meg, negyedévenként előre megadva. A Természetgyógyász Magazin januári számához pedig egész évre szóló falinaptárt mellékeltek a holdfázisokról.) 
Hosszas megfigyelések alapján újabban összefüggéseket fedeztek fel a növények élettevékenysége, és a sziderikus holdritmusok között is. Pl. ha a Hold a Bika, a Szűz vagy a Bak jegyében áll, az kedvez a gyökérképződésének, vagyis ezek az ültetés napjai. A “levélnapok” azok, amikor a Hold a Rák, a Skorpió vagy a Halak jegyében áll. Ilyenkor különösen jól növekednek a levelek és a hajtások. Az Ikrek, a Mérleg és a Vízöntő csillagképben álló Hold a virágzást; a Kos, az Oroszlán és a Nyilas pedig a termés, a gyümölcs beérését ösztönzi. Az állatöv jegyeivel kombinált részletes holdnaptárhoz a “Természetgyógyász magazin” asztrológiai rovatából juthatunk hozzá, az esedékes hónapra megadva. Mellesleg a sziderikus holdritmusok nem csak a növények fejlődésére, hanem az emberi tevékenységre is kihatnak. A Természetgyógyász magazin részletesen leírja azt is, hogy mikor, mit érdemes csinálni. Ez a lista folyamatosan bővül. Általános szabályként elmondható, hogy amit meg akarunk teremteni a szervezetünkben, azt növekvő; amitől viszont szabadulni szeretnénk, azt fogyó holdnál tegyük.
A homogén kisugárzások intenzitása és frekvenciája nagymértékben függ a tárgy méretétől, színétől és egyéb fizikai jellemzőitől. Ezt látszik alátámasztani a bőrlátás jelensége is. Mint ismeretes, a bőrlátók olyan ritka képességű személyek, akik az ujjaik vagy egyéb testrészeik idegsejtjeinek rendkívüli érzékenysége folytán érintés útján is képesek érzékelni az energiakisugárzást, és a sugárzás jellege alapján következtetni tudnak a tárgy színére és alakjára. Ezek az emberek eltérő alapon, eltérő színű betűket – letakart állapotban is – könnyen elolvasnak. A velük végzett laboratóriumi kísérletek során kiderült, hogy gumikesztyűben, sőt infravörös fényben is képesek felismerni a színeket. Egy angol festőművész esetében a kézlátás oly mértékben kifejlődött, hogy vaksága ellenére nagyméretű színes képeket is képes készíteni. Andrew Thorpe festményein nem otromba krikszkrakszok láthatók, hanem ágaskodó lovakon ülő keresztes lovagok, és mögöttük részletesen kidolgozott vadregényes hegyvidéki tájak. A bőr rendkívüli képességei nem korlátozódnak a fény- és színérzékelésre. Egy olasz lány azon túlmenően, hogy a fülével látott, az állával és a sarkával szagolni is tudott. A természetben előforduló energiasugárzásokat nem csupán érzékelni, de néha kísérő jelenségek formájában látni is lehet. 
Pusztító erejű földrengések előtt nem egyszer sarki fényhez hasonló fényjelenségek figyelhetők meg az égen. Ezek a földrengésfények a légköri ionizáció következtében jönnek létre, melynek közvetlen kiváltó oka a föld mélyéből kiáramló intenzív szubatomi energiasugárzás. 1976 nyarán a kínai Tangsan lakói is különös fényvillanásokat láttak az égbolton. Másnap egy 7,8-as magnitúdójú földrengés romba döntötte a várost, és 240 ezer ember lelte halálát az épületek alatt. Az 1755-ös lisszaboni földrengés során is “Az eget villámok fénye világította meg”. A Richter-skála szerint 8,7-es erősségű földrengés 70 ezer ember halálát okozta. A villámok által létrehozott fényjelenségekhez hasonlították a földből kiáramló intenzív energiahullámok levegőmolekulákra gyakorolt ionizáló hatását. 1969-ben Japánban le is fényképezték ezt a sajátos jelenséget. Némelyik képen vörös sávok, másokon kékes fény látszott. 1999-ben az Izmit városát ért földrengés előestéjén a török tévé egy fénygömbszerű jelenséget mutatott be.
Rendkívül érdekes kísérőjelensége még az energiasugárzásoknak, hogy minden tárgy, minden élőlény bárhol van is, bárhol jár is, energianyomokat hagy maga után. Az anyagra jellemző specifikus sugárzás impregnálódik más anyagokba, és ezek az energianyomok hosszú ideig megmaradnak. Sokan azt hiszik, hogy a nyomozó kutyák a szag után követik a bűnözőket, vagy a madarak a környezetükben észlelt szagok alapján találják meg a saját fészküket, illetve a méhek a kaptáraikat. Ez azonban csak a látszat. Nagy a valószínűsége annak, hogy az állatok az energianyomok alapján keresik meg az egyes tárgyakat és személyeket. A közelünkben levő tárgyak szintén átveszik a testünkre jellemző energiakisugárzást, ezért amikor valakinek a használati eszközét a kutya orra elé helyezik, az elsősorban nem szagmintát vesz, hanem ráhangolódik erre a speciális frekvenciájú energiasugárzásra, és a továbbiakban azt keresi. Ennek bizonyítéka, hogy a nyomkövető kutyák erős ellenszélben is biztosan végzik feladatukat. A víz, különösen a folyóvíz azonban eltünteti, lemossa az anyagba impregnálódott energianyomokat, így egy nagyobb eső után a nyomkövető kutyák tehetetlenek lesznek. A folyóvíz azonban nem szünteti meg a tárgyak saját energiakisugárzását, így ennek és a táj domborzati viszonyainak kisugárzása alapján az állatok a postagalambokhoz hasonlóan egy kiadós eső után is hazatalálnak otthonaikba.
Ez persze nem jelenti azt, hogy az állatok nem használják ki a rendkívül fejlett szaglóérzéküket is. Ha a kutya keres valamit, akkor többnyire a szag után tájékozódik, de ha egy eléje tartott energianyomokat tartalmazó tárgy alapján nyomozásba kezd, akkor az orra csak annyiban segíti ebben a tevékenységben, mint amennyiben az ember látószervét segíti a hallószerve a tájékozódásban. Ezt legmeggyőzőbb módon a hegyimentő kutyák bizonyítják, mert ezek az idomított állatok több méter vastag, szagzáró jégréteggel borított hólavina alatt is képesek megtalálni a szerencsétlenül járt embereket. A mentőkutyák a víz alatt is képesek megtalálni a vízbe fúlt áldozatot. Azt pedig mindenki tudja, hogy a víz kitűnő szagzáró anyag. A környezet által kibocsátott szubatomi energiasugárzás annyira részletes képet szolgáltat a világunkról, hogy hagyományos érzékszervek nélkül is kitűnően lehet tájékozódni benne. Erre legmeggyőzőbb példa a termeszhangya, amelynek nincs szeme, orra, füle, bőre; ennek ellenére értelmi képessége, a környezetében való tájékozódó képessége és teljesítménye sok tekintetben meghaladja az emberét.
Ismét visszatérve a telepátiára, az emberi agy nemcsak telepatikus érzékelésre alkalmas, szellemi képességeinkre támaszkodva mi már teljes folyamatában látni is tudjuk az eseményeket. A képi kapcsolatfelvétel az Agykontroll gyakorlatokból már elsajátított módon Hatékony Érzékelés Kivetítés útján lehetséges. A legfejlettebb élőlény, az ember tehát szellemi képességeihez méltó módon egy színes televízió által nyújtott komfort szintjén értesülhet a földi és kozmikus eseményekről, míg a növény- és állatvilágnak be kell érnie “távirati” szintű információközléssel, a telepátiával.
Az eddigi fejezetek figyelmes áttanulmányozása után még a leghitetlenebb olvasóban is felmerül majd a gyanú, hogy az okkultnak nevezett jelenségek talán mégiscsak léteznek a valóságban. Egyébként egyre többen meg vannak győződve arról, hogy nem vagyunk már messze attól az időponttól, amikor valaki matematikailag is meg fogja fogalmazni az egységes tér és idő elméletet, amelybe a már ismerteken kívül a ma még ismeretlen fizikai jelenségeknek is pontosan meghatározott helyük lesz. Az egységes fizikai rendszernek a megismerése határtalan távlatokat fog megnyitni az emberiség előtt, és csak rajtunk múlik, hogy mire fogjuk használni a kezünkbe került lehetőséget.
Budapest, 1990. május

V. fejezet
AZ ÉLET MOZGATÓRUGÓI; JÖVŐKÉP

A természetgyógyászati módszerek tárháza szinte kimeríthetetlen. A legfontosabbakat már megismertük az előző fejezetekben, most lássuk a legkellemesebbet. 

Kiegészítő természetgyógyászati módszerek
Régóta alkalmazott természetes gyógymód az aromaterápia. Az illóolajok és illatos növények az emberiség legrégebbi gyógyszerei közé tartoznak. A különféle illóolajok zsíroldékonyságuk következtében nem csak az orr- és száj nyálkahártyáján, a gyomor-, valamint a bélcsatornán át képesek felszívódni, hanem a bőrön keresztül is. Fajtától függően 20-120 perc a felszívódási idejük, és jelenlétük kimutatható a véráramban is. Kiválasztásuk elsősorban a tüdőn keresztül történik, ami kb. 0,5-2 óra múlva indul meg. Napjainkban az illóolaj-tartalmú fürdőkészítmények bevonultak a fitoterápia eszköztárába is. A fürdőkivonaton kívül gyakori alkalmazási módja még az illóolajoknak a tinktúra (alkoholos kivonat), a gél, a kenőcs és a paszta. Belső használat esetén az illóolajok étvágygerjesztő-, epestimuláló-, szélhajtó-, köptető-, görcsoldó-, gyulladáscsökkentő-, fertőtlenítő-, vizelethajtó-, nyugtató-, szívműködést és vérkeringést serkentő-, tejelválasztó-, hormonális- és féreghajtó hatást fejtenek ki a szervezetben.
Külsőleg alkalmazva legjelentősebb hatásuk, hogy vérbőséget idéznek elő a bőrben, és az alatta elhelyezkedő szervekben, ezért jó eredmény érhető el velük a sportorvosi gyakorlatban, a rándulás, ficam, zúzódások, izomgörcsök kezelésénél. Jelentős sikerre számíthatunk az ízületek reumás megbetegedései, a lumbágó és egyes ideggyulladások (pl. ülőidegzsába, váll-karszindróma) esetén is. Megfelelő koncentrációban az illóolajok külsőleg szintén alkalmasak fertőtlenítésre, sőt helyi érzéstelenítő (hűsítő) hatásuk is van. Az illóolajok különleges felhasználási területe a levegőfertőtlenítés. Különösen a citrom héjából kinyert olaj alkalmas erre a célra. Egy pohár forró víz tetejére cseppentsünk 5-6 csepp citromolajat, és tegyük a szoba közepére. Kb. 1 óra múlva az illóolaj elpárolog, és a helyiség levegőjében található vírusokra, baktériumokra, gombákra rátelepedve szinte minden kórokozót elpusztít. 
A gyógy- és fűszernövényekből kivont olajak nem csak gyógyítják, hanem stimulálják is a szervezetet. Ráadásul ezt mellékhatásmentesen teszik. Brit kutatók érdekes megfigyelést tettek: borsmentával jobban megy a munka. Ha valaki munka közben borsmentaolajat szagolgat, jobban tud koncentrálni. Mindezt kísérletekkel igazolták. Két felnőtt csoportot nehéz iskolai feladatok megoldásával bíztak meg, miközben 5 percenként az egyik csoport friss levegőt, a másik pedig borsmentaolajjal dúsított levegőt kapott. A megfigyelések szerint a borsmentaolajos csoport 40%-kal jobban teljesített, mint a kontrollcsoport tagjai.
Nem mindegy hol szerezzük be az illóolajokat, mert a különböző készítmények hatékonysága az illóolaj koncentrációján és a felhasznált hordozóanyagon kívül a minőségtől is függ. Nem megfelelő tisztaságú illóolaj használata esetén bőrirritáló és allergiás megbetegedések léphetnek fel. Különösen vonatkozik ez a terpentin- és a borókaolajra. Ezért csak hivatalosan engedélyezett terméket vásároljunk, tartózkodjunk a minőségi tanúsítvány nélkül forgalmazott illóolajoktól. Jó minőségű terméket a fitotékákban (gyógynövényboltokban) kaphatunk. Nagyon fontos még, hogy az illóolaj természetes alapanyagú legyen. A szintetikus úton előállított illóolajok, kölnik, parfümök nem mások, mint vegyszerek, amelyek nem rendelkeznek semmilyen gyógyhatással. A beszerzésnél fordítsunk gondot a szavatossági időre is, mert egyes olajok hajlamosak a gyors avasodásra. Az állagromlás lelassítása érdekében az illóolajokat légmentesen lezárva, hűtőszekrényben célszerű tárolni. Különösen a kámforolajnál ügyeljünk a légmentes visszazárásra, ellenkező esetben a következő használatnál már csak az üres üveget találjuk a helyén.

Pszichoorientációs gyógyítás
A pszichoorientációs gyógyítás elkezdésének legfőbb és egyben legnehezebben elérhető feltétele az alfába jutás. A IV. fejezetben több módszer is ismertetésre került, melyek az alfa frekvenciatartományba való lejutást segítik elő. Az alfa tartomány birtokbavételének alapvető feltétele azonban a hit, a vágy és az elvárás megléte. Akinek nincs problémája az egészségével, és nem vágyik arra sem, hogy másokat gyógyítson; aki az egyes szabályok alkalmazása során nem várja el a kívánt gyógyító hatást; vagy aki nem hisz ennek a módszernek a hatékonyságában, az nem fog ezen a téren eredményeket elérni. Ahhoz, hogy valaki az abszolút világ által kínált előnyöket kihasználhassa, nyugalomra és lelki békére van szüksége. Ezen túlmenőleg elengedhetetlenül szükséges a Magasabb Intelligenciával való érintkezésbe lépés eltökélt szándéka. Aki negatív érzelmeket táplál ezzel a módszerrel szemben; aki ideges, agresszív vagy a Magasabb Intelligenciával való kapcsolatteremtési szándéka nem elég komoly; az nem fog lejutni alfa szintre, vagy nagyon könnyen kibillen onnan.

A hatékonyság növelése
Mint az előző fejezetben láttuk, az önszuggesztiós gyakorlatok során is nagyon fontos a vágy. Nem mindegy azonban, hogy a vágyunk mire irányul. Ha káros szenvedélyeink vannak, nem arra kell vágynunk, hogy leszokjunk a dohányzásról, vagy az alkoholról. Mindig a leszokásból eredő előnyökre vágyjunk, így a siker nem marad el. Képzeljük el, hogy ha nem iszunk, akkor nem pusztulnak el az agysejtjeink, meggyógyul a májunk, fokozatosan visszanyerjük testünk korábbi kondícióját. Kitisztul az agyunk, rendeződik a magánéletünk, képességeinknek megfelelő munkát találunk, és ezentúl emberszámba vesz bennünket a társadalom. Ha erre vágyunk és elvárjuk magunktól a sikert, akkor ez, ha nehezen, is de be fog következni. Amennyiben az akaratunk nem elég szilárd ahhoz, hogy leküzdjük káros szenvedélyeinket, hívjuk segítségül a képzeletünket. A vágyaink által sarkallt képzelet annyira erős, hogy legyőz minden nehézséget, és célba juttat minket.
Az Agykontroll gyakorlásának előrehaladott stádiumában képesek leszünk arra, hogy agyunk frekvenciáját oly mértékben lecsökkentsük, hogy az alfa tartomány alá jussunk. Önmagunk gyógyítása a 7-14 Hz közötti alfa tartomány kb. felénél, 10 Hz-en valósítható meg a legkönnyebben. Ahhoz, hogy másokat is gyógyítani tudjunk, alapszintre, azaz 7 Hz-re kell lemennünk. Ha agyfrekvenciánkat tovább csökkentjük, lejutunk thétába. A 4-7 Hz közötti théta tartományban sok csodás dolog történhet velünk. Azon kívül, hogy a normál mélységű alvás ezen a szinten zajlik, ebben a frekvenciatartományban hozható létre a hipnózis, és itt kezdődnek a parapszichológiai jelenségek is. Az öngyógyítás szempontjából a théta szint szintén nagyon fontos, mivel ebben a frekvenciatartományban agyunk közvetlen kapcsolatba kerül sejtjeinkkel, szöveteinkkel és szerveinkkel. Ezen a frekvencián gondolatainkkal a Magasabb Intelligencia közvetítése nélkül is gyógyíthatjuk magunkat. Gondolatban megfogalmazott üzenetekkel irányíthatjuk vegetatív idegrendszerünket, gondolati úton energiát irányíthatunk bármely szervünkbe, helyreállíthatjuk meridiánjaink energiaegyensúlyát, vagyis teljes mértékben rendelkezhetünk a testünk felett.
Ezt a módszert egyébként a jógik már évezredek óta használják egészségük fenntartására. Ez a magyarázata annak a megfigyelésnek is, hogy egy jógi bármikor képes testhőmérsékletét lecsökkenteni, a pulzusát tetszőleges módon gyorsítani vagy lassítani, és nyílt seb esetén a vérzést megállítani. Ebben az állapotban a test oly mértékben az agy irányítása alatt áll, hogy gondolati úton sebeket is elő lehet idézni a bőrön, de a már meglévő sebeket meg is lehet gyógyítani. Azok a fakírok, akik élve eltemettetik magukat, szintén ezen az agyfrekvencián csökkentik le percenkénti levegővételeik számát a minimumra. A légzésszám csökkentésével lelassítják szívritmusukat is, és utasítást adnak a sejtjeiknek, hogy az anyagcsere-tevékenységet csökkentsék a lehető legkisebb szintre. A théta szintű tevékenység hátránya az alfa szinten történő gyógyítással szemben, hogy nehezebben kivitelezhető, és a hatékony gyógyuláshoz elengedhetetlenül szükséges szervi funkcióink elmélyült anatómiai ismerete. Erre azért van szükség, mert mint már szó volt róla ezen a szinten nem a Magasabb Intelligencia irányítja a gyógyítás folyamatát, így könnyen előfordulhat, hogy ártunk magunknak. Itt szükséges megemlíteni, hogy théta szinten nem csak magunknak, hanem másoknak is árthatunk. A hipnotizőr akaratától függően a médium testén is létrehozhat sebeket úgy, hogy közvetlen összeköttetést teremt az illető agyával. Alfa szinten kizárólag a Magasabb Intelligencia közvetítésével tevékenykedhetünk, így ebben a tartományban ártani nem tudunk. Théta szinten azonban a Magasabb Intelligencia már meg is kerülhető, és az egyén saját felelősségére is tevékenykedhet.
Ezt a lehetőséget használják ki a fekete mágia hívei, amikor parajelenségeket idéznek elő bűnös célok érdekében. Manapság kezd divatba jönni a fehér mágia. Erről a modern boszorkányságnak nevezett kuruzslásról tudni kell, hogy csak látszólag tűnik ártalmatlannak. Valójában ugyanolyan veszélyes, mint a fekete mágia, mivel észrevétlenül kerülünk a gonosz erők hálójába. A Biblia szerint: “Aki a gonoszt idézi, annak előbb-utóbb szembe kell néznie vele.” Ez a szembenézés azonban könnyen végzetessé válhat. Vagy az életével fizet érte a kísérletező, vagy az idők végezetéig a Sátánt kell szolgálnia.
Ezzel a témával kapcsolatban feltétlenül szólni kell arról, hogy a fekete illetve fehér mágia nem az ördög öncélú tudománya, hanem mindennapi világunk szerves része. A világegyetem fejlődése a dualizmus jegyében zajlik, így minden jónak van egy rossz ellentétpárja. A mágia ellentétpárja a parapszichológia. Amit a parapszichológia eszközeivel el lehet érni, azt a fekete mágusok is produkálni tudják, a különbség csak a céljaikban van. Amíg a parapszichológusok igyekeznek a Jót szolgálni, addig a fekete mágia hívei képességeiket a Rossz szolgálatába állították. Ahogy bárki eldöntheti, hogy élete során jó vagy rossz emberré váljon, így arról is dönthet, hogy az abszolút világgal kapcsolatba lépve milyen erőket szolgáljon. Aki a becsületes, a tisztességes utat választja, az messzemenően tartózkodjon attól, hogy a mágia eszközeit használja. Ne engedjük azt se, hogy ezek a sötét erők önszuggesztió által, a félelmeink, a képzelőerőnk közvetítése útján kerüljenek közel hozzánk. Akinek tiszta a lelke, annak nincs mitől tartania, félelmeinktől pedig agyunk átprogramozása útján eredményesen megszabadulhatunk. Ha az Agykontroll módszerével saját erőnkből nem tudunk megszabadulni a fóbiától, vagy az akaratlanul magunkra vont rontástól, keressünk fel egy képzett hipnotizőrt, aki egy általa létrehozott energia-védőköpeny alatt mentesít bennünket ettől a nemkívánatos hatástól. Azokra, akik a fekete mágia, a sátánizmus szolgálatába állnak kegyetlen büntetés vár, mert a sátáni erők végleg kiterjesztik rájuk a hatalmukat, és a bűnt kell szolgálniuk az idők végezetéig. Aki tehát a karmikus ciklusa után Istenhez és nem a Sátánhoz akar megtérni, vagyis a mennyországot választja a pokol helyett, az messzemenően tartózkodjon a mágia mindennemű megnyilvánulásától. A Biblia szerint: “A gonosz közöttünk lakozik, ám ha tisztán látunk ebben a dologban, akkor védekezhetünk ellene.”

Világunk kozmikus törvényei
A IV. fejezetben szó volt a hatás-ellenhatás törvényéről, a környezet ellenállásának hatványozott megnyilvánulásáról. Az emberi lélek fejlődését azonban nem csupán statikus erők befolyásolják, hanem egy jellegzetes periodicitás is megfigyelhető ebben a folyamatban. Ez a jelenség a közismert egyszer fenn, egyszer lenn esete. Ahhoz, hogy a lélek fejlődhessen, nehézségekre, terhelésre van szüksége. A végtelenségig terhelt lélek azonban elnyomorodik, szükség van az időnkénti felengedésre, a fáradalmak kipihenésére. Sorsunkban tehát a hullámvölgyeket periodikusan hullámhegyek követik. A csúcson való tartózkodás szintén nem tarthat sokáig, mert ez egyrészt nem szolgálja a lélek fejlődését, másrészt a mindig sikeres ember egy idő után elbízza magát, határtalannak képzeli erőit és képességeit. A léleknek szüksége van a kudarcokra is, hogy tanulhasson belőlük. A krízisek tehát elengedhetetlen velejárói életünknek, ezért ne féljünk tőlük. A pozitív módon kezelt kudarc idővel még előnyünkre válhat. Aki úgy rendezi be az életét, hogy mindenben abszolút biztonságra törekszik, az a saját fejlődését akadályozza meg. Spinoza szerint: “Ami nem öl meg, az erősebbé tesz.”
A jelenlegi még nem éppen tökéletes világunkban azonban a kényszerű sorsfordulatoknak sokszor büntetés jellege is van, mivel a ma embere hatalma, sikerei csúcsán hajlamos arra, hogy antihumánus cselekedeteket vigyen véghez, visszaéljen kedvező helyzetével. A fejlődés törvénye azonban nem tűri az egyensúly megbomlását, ezért egy idő után visszaállítja a dolgok normális menetét. A Biblia szerint így lesznek az elsőkből utolsók, az utolsókból pedig elsők. A törvényszerű bukás igen gyakori oka még az öntömjénezés, mely leglátványosabban a politikában nyilvánul meg, személyi kultusz formájában. Aki lépten-nyomon dicséri önmagát, vagy megköveteli környezetétől, hogy okkal-ok nélkül magasztalják tetteit, az egy idő után földre szállt istennek hiszi magát, és teljesen elveszti az önkontrollt saját személyisége felett. A képmutató, öntelt viselkedés azonban ellenszenvet kelt Istenben, és gyűlöletet szít az emberek lelkében. Az ilyen magatartásnak elkerülhetetlen következménye a bukás, melynek kiváltói a legtöbbször azok lesznek, akiket a zsarnokság korábban alaptalan dicshimnuszok szajkózására kényszerített. Így teljesedik be a teremtésnek egy másik fontos törvénye, amely a Bibliában a következőképpen van megfogalmazva: “Aki felmagasztalja magát, az megaláztatik, és aki megalázza magát, az felmagasztaltatik. Mert ami az emberek előtt magasztos, az Isten előtt utálatos.”
Ez a bibliai idézet egyben utal ennek a törvénynek az ellentétpárjára is, vagyis arra az esetre, amikor valakit nem felmagasztalnak, hanem éppen ellenkezőleg, megaláznak. Annak ellenére, hogy az emberiség történelmét szakadatlanul végigkíséri az üldözöttek üldözőkön való felülemelkedésének szükségszerű bekövetkezése, a zsarnokok mind a mai napig nem tanultak ennek az ősrégi törvénynek a minden akadályt elsöprő érvényesüléséből. Történelmi elődeikhez hasonlóan a jelenkor diktátorai is minden eszközzel igyekeznek ártani a nekik nem tetsző személyeknek, embercsoportoknak vagy népeknek. Eközben figyelmen kívül hagyják azt a törvényt, hogy minél nagyobb üldözésnek van kitéve valaki, annál magasabb szintre emeli őt a hatalom. Az üldözés elkerülhetetlen velejárója ugyanis, hogy a hatalom, az erő fokozatosan átáramlik az üldözött félhez, ami azt eredményezi, hogy az üldözött egyre erősebb lesz, az üldöző viszont a saját sírját ássa meg ezzel a cselekedetével. Ebben a folyamatban az üldöző és az üldözött közötti erőkülönbség előbb-utóbb az ellenkezőjére fordul, és minél kegyetlenebb, minél embertelenebb az elnyomás, annál hamarabb következik be a fordulat. 
Nem egy zsarnok ezt úgy próbálja megakadályozni, hogy kioltja ellenségei életét. Ezzel azonban éppen ellenkező hatást ér el, mert cselekedetével nem hogy elpusztítaná, hanem örökre halhatatlanná teszi ellenségei nevét, akik hőssé magasztosulva vonulnak be a történelembe, mártírhaláluk évfordulóját pedig nemzeti ünneppé nyilvánítja az utókor. A megölt személyek csak meggyötört testüket veszítik el, cserébe viszont a Mindenható kellőképpen megjutalmazza őket állhatatosságukért, az elkövetkező életükben bőséges jutalmat nyernek kárpótlásul. Az sem elképzelhetetlen, hogy a volt üldöző a továbbiakban az általa üldözött személyek alárendeltje, kiszolgálója lesz, hogy ily módon a saját bőrén tapasztalja és tanulja meg a karma törvényének szükségszerű beteljesülését. A büntetés azonban legtöbbször a zsarnok életében megkezdődik, mivel a kiontott vér maggá válik, amely elkerülhetetlenül kihajt, és egyre terebélyesebbé növekedve a diktatúra bukását eredményezi.
Érdemes ennek az egyetemes érvényű törvénynek a kozmikus hátterét is megvilágítani. A médiumi közlések alapján a Gonosz csak átmenetileg diadalmaskodhat. Ellenfele fizikai megsemmisítésével nem a saját, hanem az áldozat győzelmét segíti elő. Ha ugyanis egy igaz eszmét hirdető embert meggyilkolnak, akkor az általa képviselt elvek kiszabadulnak a test korlátozó burkából, és akadálytalanul útjukra indulnak. Miután a mártírrá vált személy a fizikai világban lemondott a győzelemről, ezek az erők az abszolút világban számára megsokszorozódva jelennek meg. Az áldozattá válás olyan erők aktiválását váltja ki az univerzumban, amelyek a hasonlóság törvénye alapján magukhoz vonzzák a Jót szolgáló tiszta erőket. A fizikai világban ez azzal a következménnyel jár, hogy a bukásra kárhoztatott ember minden korábbi kezdeményezését mágikus erők özöne árasztja el. Minden, amivel a földi életében érintkezésbe került, szinte megszentelődik. A kudarcba fulladt törekvéseihez szegődő segítő erők halála után aratnak győzelmet ellenfelei felett, mégpedig olyan fölényes sikert, mely által az áldozat neve fennmarad az idők végezetéig, élete példaértékűvé válik. Az általa kisugárzott erőből azok is bőséggel meríthetnek, akik hittek az ő igazságában. Ez az erő egykori ellenségeit is elkerülhetetlenül szembesíteni fogja önmaguk vétkével, napnál világosabbá téve a meggyalázói felett aratott diadalt.
*
A művészi irányzatok inspirálásán kívül a társadalmi tudat befolyásolásának szintén érdekes esete, hogy minden kor más és más eszmeáramlatot vet felszínre, amely az emberi élet különböző tevékenységeit juttatja előtérbe. Mindnyájan tudjuk, hogy az előző évszázadok korszelleme inkább a művészeteknek kedvezett. Az építőművészet és a belső építészet pl. a barokkban és a rokokó stílusban teljesedett ki. Ennek a stílusnak a részletgazdagságát ma már lehetetlenség utánozni, netán felülmúlni. A mai művészeknek nincs türelmük ahhoz, hogy agyoncizellált alkotásokat hozzanak létre; arról nem is szólva, hogy nem látják az értelmét a túldíszítésnek. Korunk tervezői a funkcionalitásra helyezik a hangsúlyt, a díszítés háttérbe szorult. Az operaszerzés fénykora a múlt század második felében, Verdi életében volt. Az előtte és utána született operák színvonala össze sem hasonlítható az aranykorban írtakkal. A XX. század köztudottan a technikai fejlődésnek kedvezett, de a modern művészeti irányzatok is ebben a korban bontakoztak ki. Közülük legnagyobb jelentőségű a rock-és a diszkózene megszületése, melynek fénykora az 1960-as, ’70-es és a ’80-as évek voltak. Soha nem fogunk olyan dallamos és fülbemászó könnyűzenei számokat írni, mint ebben a három évtizedben. A XXI. században is lesz könnyűzene, de ez inkább hasonlít majd az űrzenéhez, mint a rockhoz.
Egy-egy tevékenység nem csak világviszonylatban válhat kiemelten színvonalassá, hanem egyes földrajzi térségekben is. Ez különösen nagyobb embercsoportok erős fizikai- és lelki megrázkódtatása esetén nyilvánul meg. Valószínűleg ennek tudható be, hogy kontinensekre kiterjedő háborúk idején annyi sok kiváló művészegyéniség tevékenykedik a megpróbáltatásoknak kitett földrajzi régiókban, amely se előtte, se utána nem figyelhető meg. Ugyancsak kiemelkedő szerephez jut ezekben az időszakokban a sport. Magyarországon pl. 1953-ban, a kommunista diktatúra tetőfokán a magyar “aranycsapat” olyan kiugró formában volt, hogy a londoni Wembley stadionban 6:3-ra verte a világhírű angol futballcsapatot. (Az eredmény valójában 7:3 volt, de a holland játékvezető egy szabályos gólt nem adott meg nekünk.) A 90 éve veretlen angoloknak a budapesti visszavágón sem sikerült szépíteniük. 1954-ben a Népstadionban 7:1-es vereséget szenvedtek. 
Úgy tűnik, hogy nagyobb válságok idején a Mindenható ily módon próbál lelki vigaszt nyújtani az embereknek, hogy legyen erejük elviselni a megpróbáltatásokat. Gondoljunk csak Chaplin munkásságára, és a II. világháború idején alkotott “Diktátor” című filmjére. Ez a film a szövetséges harctereket megjárva óriási mértékben növelte a fasiszta diktatúra ellen harcoló katonák kitartását, és erkölcsi fölényérzetét. Ezekben az időszakokban az irodalomban is kiemelkedő alkotások születnek. A háborús évek regényei közül még ma is nagy népszerűségnek örvendenek pl. Tolsztoj: Háború és béke, Solohov: Csendes Don, Hemingway: Akiért a harang szól, vagy George Orwell: 1984 című műve.
Ennek a jelenségnek az ellenkezője figyelhető meg tartós béke idején, vagy olyan országokban, ahol a nép hosszú ideje kispolgári jólétben és egzisztenciális biztonságban él. Az ilyen helyeken az élet minden területén többnyire csak átlagteljesítmények születnek. Úgy látszik, hogy igaza van a Bibliának, amikor azt írja, hogy “Isten csak a túl meleg és a túl hideg dolgokat kedveli, a langyosat kiköpi”. Kizárólag oda, olyan helyekre ad nagy lehetőségeket, ahol azok óriási erőfeszítések és harcok árán valósulhatnak csak meg. Messze elkerüli az olyan társadalmakat, ahol minden feltétel adva van ahhoz, hogy a felmerülő nehézségeket legyőzzék, az ügyet könnyen célba juttassák. Ennek alapján már érthető, hogy a gazdag, jóléti államokhoz viszonyítva miért születik nálunk annyi világraszóló alkotás. Nem azért, mert mi olyan kreatívak vagyunk. Korántsem vagyunk olyan tehetségesek, mint Isten kiválasztott népe. A magyarországi viszonyok annyira kedvezőtlenek az alkotó munka számára, annyi nehézséggel, akadállyal, szenvedéssel, sőt tragédiával jár egy-egy ötlet kidolgozása, hogy ez szinte ide vonzza az ihletet sugalló túlvilági erőket. Amióta csak létezünk, szüntelenül pusztítjuk önmagunkat, történelmünk akár az önsorsrontás mintaképe is lehetne, és ez a közeg termékeny talajt teremt az alkotó munkának. Érdekes, hogy mi még a szülőhazától elszakadva sem tudunk változtatni mentalitásunkon. Egy ismert mondás szerint, amíg más nemzet fiai idegenben egymás kezét fogják, mi egymás torkát. 
Visszakanyarodva a fő mondanivalóhoz a Mindenhatónak nem érdeke, hogy céljaink erőfeszítések nélkül valósuljanak meg. Nem csak egyéni, hanem társadalmi méretekben is érvényesül tehát az ellenerő törvénye. Minden jel szerint a személyes tudathoz hasonlóan a közösségi tudat hatékony fejlődése is csak kellő súly alatt mehet végbe. A kollektív tudat fejlődése sem mentes attól a hullámzástól, amely az egyszer fenn, egyszer lenn állapotával jellemezhető. Az egyes nemzetek történelmének tanulmányozása során jól megfigyelhető, hogy hosszabb nyugalmi szakaszokat gyors kaotikus szakaszok követnek, amelyek azután ismét hosszabb nyugalmi szakaszba mennek át. Többek között ennek a szükségszerűségnek tudható be a béke és a háború periodikus váltakozása az emberiség történetében.
Érdekes, hogy a Teremtő nem csak az egyes közösségek fejlődése során irtózik a “langyos” közegtől, hanem az egyéni érvényesülés terén sem jutalmazza a lagymatag, határozatlan mentalitást. Ahhoz, hogy valaki az élete során maradandót alkosson, nyomot hagyjon maga után, nem elég a szakértelem, kurázsi is kell hozzá. Nem egy világraszóló tehetség életműve fulladt már az érdektelenség mocsarába, mert az illető túl sok gondot fordított a körülötte élők elvárásainak a kielégítésére, túl simára egyengette az útját azzal, hogy már jó előre leszerelte környezete rosszallásának legkisebb megnyilvánulását is. Magyarországi viszonylatban ennek talán legkirívóbb példája egy múlt századi költőnk, Endrődi Sándor élete. Endrődi Sándort Petőfi és Arany halála után a legnagyobb élő költőnek tartották Magyarországon. Kiváló emberi tulajdonságokkal bírt, ezért kortársai mindnyájan szerették. Költészetének virtuozitását a legmegátalkodottabb kritikusok is elismerték. Ennek ellenére mégis elfeledett költő lett belőle, ma már senki sem emlékezik rá, neve még az iskolai irodalomkönyvekből is hiányzik. A méltatlan feledés oka, hogy középen állt, mind magánéletét, mind munkáját illetően semleges volt. Hegedűs Géza megállapítása szerint: “Bírál, de nem gyűlöl. Hazafi, de nem nacionalista. Kitűnő költő, de nem vátesz. Haladó, de nem forradalmár.” Ezzel szemben Petőfi “lánglelkű költőként” írta be nevét az irodalomtörténetbe, mert munkássága mellett szívén viselte hazája sorsát is, így az 1848-as forradalom és szabadságharc elindítója volt. Igaz, hogy ezért az életével fizetett, de az a 26 év ameddig élt mélyebb nyomot hagyott a nemzet emlékezetében, mint a 70 évig élt Endrődi Sándor nyugodt, minden szélsőségtől mentes pályafutásának teljes életműve.
Úgy tűnik, hogy a sors számára az egyéniség minden áron való érvényre juttatása, az élet kihívásaival szembeni határozott fellépés annyira elengedhetetlen, hogy fontosságát tekintve gyakran még a tehetséget is felülmúlja. Napjainkban ennek legkirívóbb bizonyítékát a popvilág szolgáltatja, ahol jó néhány énekescsillag elsősorban nem a tehetségével, hanem a szinte már botrányosnak számító megnyilatkozásaival és életformájával vált világhírűvé. A határozott élet- és munkastílussal járó kockázatok nélkül tehát nincs tartós siker. A legmélyebb nyomot pedig rendszerint azok hagyják maguk után, akik létük lényegét annyira önpusztító módon fejezik ki, hogy életükkel fizetnek érte, idő előtt áldozatává válnak állhatatos, karakán kiállásuk következményeinek. Az elhomályosíthatatlan hírnévhez valószínűleg az is hozzájárul, hogy így próbálja kompenzálni a sors azt az önzetlenséget, ha valaki a legnagyobb kincsét, az életét áldozta az ügyért, amit rövid életében megalkuvás nélkül, önmagát sem kímélve képviselt.
Ez a követelmény nem csak a művészek világában érvényesül, hanem az élet minden területén. A gazdasági életben sem díjazzák a kicsinyességet, a pitiáner viselkedést. Ismerjük a közmondást: “Aki kifoszt néhány járókelőt, az gengszter; de ha több millió embert foszt ki, pénzügyi szakértő.” Egy másik találó mondás szerint: “Aki egy embertől lop, az plagizál; aki több embertől, az kutat.” Ez az univerzális törvény annyira erősen hat a társadalomra, hogy átmenetileg még a bűnözőket is védi. Nem véletlenül tartják sokan, hogy “minél többet lop valaki, annál kevésbé esik bántódása”. Talán azért huny szemet a Teremtő az ilyen jellegű bűncselekmények felett, mert a nagy tettek több hasznot hajtanak a világnak, mint amennyi kárt okoznak a vele járó szélhámosságok. A büntetés természetesen ezekben az esetekben sem marad el, de a kirívó tettek ereje halasztó hatályt gyakorol a kiszabásukra. A nagystílű bűnözők csak életük végén, vagy a következő életükben nyerik el méltó büntetésüket, amikor a sors már nem veszi hasznukat.
Mindebből látható, hogy a Teremtő mindenek fölé helyezte a fejlődés szükségességét. A fejlődés legfőbb irányítója és kiegyensúlyozója az ellenerő megnyilvánulása. Az előzőekből azt is tudjuk, hogy az ellenerő mértéke pozitív törekvéseink horderejétől függ. Minél nagyobb feladatba vágtuk a fejszénket, annál nagyobb ellenállást kell leküzdenünk. Ehhez azonban állhatatosság és odaadás szükséges. Ebből következik, hogy az elszántság, az elkötelezettség megléte minden más emberi kvalitásnál fontosabb. Hiába a szorgalom, a tehetség, a magas fokú képzés; ha az állhatatosság, a rendíthetetlenség és az odaadás hiányzik belőlünk, nem érünk el nagy dolgokat az életben. Nem véletlen, hogy az élet tele van sikertelen tehetségekkel, meg nem értett zsenikkel, és többdiplomás utcaseprőkkel. A szorgalom sem ér önmagában sokat, ha nem párosul türelemmel, kitartással. Ezek az emberek annak tulajdoníthatják a kudarcukat, hogy nincsenek tisztában az univerzum törvényeivel. Nem tudják, hogy létezik egy erő a világegyetemben, ami minden sikernek megkéri az árát, nem engedi, hogy előrevivő céljaink erőfeszítések nélkül valósuljanak meg.
Sokan azt hiszik, elég tehetségesnek vagy szorgalmasnak lenni, illetve magas fokú képzettséget szerezni, és máris biztosítva van a siker az életben. Az egymás után jelentkező nehézségek láttán azután elkeserednek, és feladják a küzdelmet. Nincsenek tisztában azzal, hogy az akadályok csak akkor hárulnak el, a Mindenható csak akkor nyitja fel a sorompót, ha erőfeszítéseink összessége meghaladta az ellenerő mértékét. Ebből következik, hogy: Soha nem szabad feladni a küzdelmet! Mielőtt belevágunk valamibe, mérjük fel, hogy képességünk, képzettségünk és egyéb adottságaink elegendők-e a feladat elvégzéséhez, és képesek vagyunk-e feláldozni magunkat az ügy érdekében. Ha úgy döntünk, hogy igen, attól kezdve tűzön-vízen át tartsunk ki az elhatározásunk mellett, még akkor is, ha a kitűzött cél csak tengernyi szenvedések árán érhető el. Menet közben ugyanis már nem tehetünk semmit. Ha kiszállunk a küzdelemből, biztosan veszítünk. Elveszítjük a törekvéseinkbe fektetett rengeteg időt, pénzt, energiát, az egész addigi életünket. Ha viszont továbbra is kitartunk, soha nem tudhatjuk, hogy erőfeszítéseink mértéke mikor éri el azt a szintet, amikor átbillen a mérleg nyelve, és a sors utat nyit előttünk. A Biblia így biztatja a küzdelmüket reménytelennek látókat: “Ne félj! Ellenségeid csak addig lövik feléd láthatatlan nyilaikat, amíg az Úr megengedi nekik. Amikor lejár az idejük, minden rossztól megszabadulsz.”
Lehet, hogy eközben elszáll az életünk, és egyre valószínűbb, hogy siker helyett az öregség, a halál vár ránk, mégse adjuk fel a küzdelmet. Ez esetben vigasztaljon bennünket a tudat, hogy az átélt szenvedések jelentős mértékben elősegítették lelki fejlődésünket, amelynek a következő életünkben nagy hasznát vesszük. A céljait feladó ember viszont megkeseredik, emberi ronccsá válik, akinek az élete a legjobb esetben sem nevezhető másnak, mint vegetálásnak. A legtöbbször azonban hanyatlás, visszafejlődés jellemzi ezeket az embereket, mert nem hagyja őket nyugodni, hogy kudarcot vallottak. Lelkiismeret-furdalásuk következtében mind nagyobb bűntudatuk támad, amelyet alkoholba vagy narkotikumokba fojtva képesek csak elviselni. Az ily módon történő bukás automatikusan magával hozza az alacsonyabb osztályba sorolódást, ami azt jelenti, hogy ezek az emberek a következő életükben jóval nehezebb körülmények közé születnek vissza.
Nem mindegy azonban, hogy milyen ügy mellett kötelezzük el magunkat. Néha előfordul, hogy rossz cél felé haladunk. Ilyenkor nincs mit tenni, módosítani kell az életpályánkat. A helyes irány érdekében gyakran alkalmazkodnunk kell a megváltozott viszonyokhoz is. Az állhatatosság tehát rugalmasságot feltételez. Sajnos a kitartó emberek egy részében a tántoríthatatlanság nem az állhatatosságnak, hanem a makacsságnak tudható be. A hajlíthatatlanság azonban nem szolgálja sem az egyén, sem a világ érdekeit. A makacs, csökönyös ember lecövekel az eredeti elképzelése mellett, és nem hallgat a józan ész által diktált érvekre, nincs tekintettel a körülményekre, megy a saját feje után. Egy idő után már ő is látja, hogy rossz irányba visz az útja, de ekkor sem képes a váltásra. Az ilyen ember ugyanúgy bukásra ítéli önmagát, mint az erejüket túlértékelők, a megfutamodók; és sorsa nem lesz más, mint a küzdelmet feladóké.
Ha jól választottuk meg a célt, és sikerrel vettünk minden akadályt, akkor sem lesz könnyű dolgunk. Az igazi nehézségek ugyanis a “célszalag” átszakítása után várnak ránk. Dalcsev úgy jellemzi ezt az időszakot, hogy: “A harcos számára a győzelem órája a legnehezebb.” Az ember legalattomosabb ellenfele akkor jön el, amikor végre sikeresen befejezi feladatát. Ez ellenség mi magunk vagyunk. Először is rosszkedvűvé válunk. Minél nagyobb dolgot hajtottunk végre, minél nagyobb eredményt értünk el, annál nagyobb üresség támad utána a bensőnkben. Kornis Mihály szavaival élve elmegy a kedvünk mindentől, legszívesebben kifutnánk az életből. Ha végre nem utasít el bennünket a világ, hanem a keblére ölel, akkor ránk ront a dicsőség. A sok szenvedés után a váratlanul jött nyilvános elismerés áldásnak tűnik, de valójában kísértés. Minél nagyobb a siker, annál nagyobb bajba kerülünk. A tünetek: általános súlytalanodás, kellemesnek tűnő lebegés érzete, minden könnyűnek tűnik. Futószalagon jönnek a korábban elérhetetlennek tűnt ajánlatok, a különféle meghívások. A kapcsolatok kiépítése, a bennünket keresőkkel való beszélgetések, tárgyalások egyre több időt vesznek el tőlünk. Ráadásul dől hozzánk a pénz, és folyton azon jár az eszünk, hogy mire költhetnénk. 
A siker ördöge egy pillanatnyi időt sem enged munkánk folytatására, újabb eredmények elérésére. Egyszer csak azt vesszük észre, hogy már nem mi irányítjuk az életünket, hanem sodornak bennünket az események. Nem leszünk képesek az újabb és újabb “lehetőségeket” visszautasítani. Miért is hárítanánk el az ismert emberek, intézmények személyünk iránti érdeklődését? Hiszen korábban ezt évtizedeken át nélkülöznünk kellett. Érethető, hogy most kihasználjuk a kínálkozó lehetőségeket. Eközben azonban lényegtelen dolgokkal telik meg az életünk, hiábavalóságok körül forognak a gondolataink. Mivel az események középpontjában állunk, mindenki érintkezésbe akar lépni velünk. Miután nem mondhatunk nemet, figyelmünk ezerfelé aprózódik. Később megpróbálunk ugyan szelektálni a rajongóink között, de így sem győzzük a kíváncsiskodók kielégítését. Olyanná válunk, mint egy popsztár, vagy egy filmcsillag. Mindennel foglalkozunk, csak azzal nem, amivel kellene: az alkotó munkával. 
A korábban nyíltan támadó gonosz erők most ezzel az ármánnyal próbálnak letéríteni minket a korábbi útról. Megszédítenek bennünket, elfelejtetik velünk eredeti feladatunkat. Miközben eltelünk önmagunkkal, a sorozatos sikereinkkel, egyre kevésbé gondolunk a szürke mindennapok gyötrelmes küzdelmeire, a valódi értékteremtésre. A népszerűség olyan, mint a kábítószer. Könnyű rászokni, de nem lehet leszokni róla. Amikor elmúlik, ejtenek bennünket, súlyos elvonási tünetek keletkeznek, ami depresszióhoz, önpusztításhoz vezet. Ez a folyamat szinte elkerülhetetlen, mert a média, a nagyközönség folyton új arcokra vágyik. Ezért az ügyeletes sztárok jönnek-mennek. Amikor az emberek ráunnak, a süllyesztőbe kerülnek. Onnan aztán nincs többé felemelkedés. 
Ebből a gödörből csak úgy tudunk kimászni, ha lemondunk a nyilvános sikerről. Jusson eszünkbe korunk bölcs mondása: “A siker a halhatatlanság aprópénzre váltása.” Ne népszerűségre törekedjünk, hanem elismerésre. Ne páváskodni akarjunk a világban, hanem hatni rá. Kerüljük a talmi dicsőséget kínáló nyilvános ünneplést, a felszínes kapcsolatokat. Ismerjük fel, hogy a valódi siker munkánk következményeiben fog megnyilvánulni. Lehet, hogy akkor már rég nem fogunk élni, és tevékenységünknek nem lesz semmi publicitása, de ez a siker maradandóvá válik. Nem lesz múlandó, mint a percemberek dicsfénye, a reflektorok éppen aktuális sztárra szegeződése. Beépül civilizációnk történelmébe, kultúrájába, és kitörölhetetlenül fennmarad a világ végéig. 
Az igazi sikerrel ritkán jár nagy pénz. Nem anyagilag gyarapodunk általa, hanem lelki fejlődésünk kerül egy fokkal magasabb szintre. A valódi siker érzete, vagy ahogy az utókor említi: a halhatatlanság páncélként vesz körül bennünket. Az időtálló értéket alkotó embert a környezete nem képes megalázni. A világteremtésben való részvétel tudata nem engedi összeomlani. Ha nem nyúlunk hozzá ehhez a tőkéhez, ha nem váltjuk aprópénzre, életünk végéig táplálkozhatunk belőle. Bármikor gyötri is ínség testünk-lelkünk, érezzük magunkban, hogy földi életünk nem volt hiábavaló. Akármi történik is velünk, nem éltünk hiába, nyomot hagyunk magunk után ebben a világban. Ez erőt ad, és fenntartja bennünk a reményt a legnehezebb időkben is.

Ha nagy az egónk, akkor a nagysága korlátoz, ha kicsi, akkor meg a fejletlensége. Amikor sikerünk van, az egónk hatalmasra nő. A külvilágtól rengeteg energiát kap azáltal, hogy elhisszük amit rólunk gondolnak, mondanak. “Zseni vagy, jóképű vagy, férfias vagy, igazi szuperhím!” – mondogatják nekünk, és mi örömmel elfogadjuk a hódolatot, igazságnak tekintjük a hízelgő szavakat. Az imádat olyan, mint a kábítószer. Egy ideig csodálatos, mámorító érzést biztosít, felszabadító élményt nyújt. Ezért szép lassan a rabjává válunk. Ez a sokak által irigylésre méltónak tartott helyzet azonban előbb-utóbb felzabál bennünket. Ha megszokjuk, hogy az egónk kívülről kapott energiából él, elsorvad a belső Énünk. Miután lealkonyul a csillagunk, már nem ünnepelnek bennünket sztárként, rajongóink nem hizlalják többé az egónkat, akkor nem marad más, mint a bensőnkben kongó rideg, sötét űr. 
Ráadásul a környezetünk által felpumpált egónk hozzáköt bennünket az embertársainkhoz. Minden pillanatban alávetjük magunkat mások véleményének. Amennyiben megdicsérnek bennünket, boldogok vagyunk, ha kritizálnak szomorúvá válunk. Ezáltal elveszítjük az önállóságunkat, a függetlenségünket. Mások kénye-kedvétől függve akaratlanul is érzelemkoldussá válunk. Az sem jó, ha az egónk kicsi marad. Ha a sok kudarc és lekicsinylő vélemény miatt nem kap elég energiát, akkor beteggé válik, és állandóan fájdalmat, mérget pumpál a lelkünkbe. Örök vesztesnek érezzük magunkat, kisebbrendűségi komplexusunk lesz. Emiatt úgy állunk hozzá mindenhez, hogy nekünk semmi sem sikerül. Így aztán nem is fog.
Sokan érthetetlennek tartják a Bibliának azt a kijelentését is, melynek lényege, hogy Isten akit szeret, azt bünteti. Isten az általa kiválasztott személy lelki fejlődését szenvedések által segíti olyan magasságba, amely kiemeli őt az átlagból. Ennek kollektív megnyilvánulását figyelhetjük meg az általa kiválasztott nép, a zsidóság esetében. A Biblia szerint Isten a zsidókat kiemelkedő tehetséggel ajándékozta meg, de ellentételként a fokozott büntetés terhét rótta rájuk. A történelemből tudjuk, hogy ennek milyen következményei lettek. Közismert a zsidó nép évszázadokon át tartó üldöztetése, a sorozatos pogromok, amely azután egy világméretű holocaustban végződött. A Biblia ezt a tehertételt az alábbi formában juttatja kifejezésre: “Csak veletek léptem szövetségre a Föld minden nemzetsége közül, ezért kérem számon rajtatok minden bűnötöket.” Az átlagember szemével nézve Isten fokozott figyelme nem csak áldás, de egyben nagy csapás is. Nem véletlen tehát, hogy a legtöbb ember jobban szeret a “langyos vízben dagonyázni”, mint világmegváltó tettekkel bajlódni.

*
A különböző korok nem csupán az emberi alkotásokban hagynak nyomot maguk után, hanem az emberek külső karakterét is erősen befolyásolják. Ezt legegyértelműbb módon akkor tapasztalhatjuk, ha a századelő színészeinek portréit összehasonlítjuk a századvég színészeinek fényképeivel. Még a felületes szemlélő számára is azonnal szembeötlik, hogy az előző generációk charmos arckifejezését teljes mértékben felváltotta a ma emberére jellemző arctípus, a modern korhoz illő arcvonások. Fizikai megjelenésünket azonban egy-egy korszak domináló energiasugárzásán kívül a lélek energiaösszetétele, rezgési frekvenciája is befolyásolja. Nem hiába mondják azt, hogy az arc a lélek tükre. Különösen vonatkozik ez a szemekre. Talán ezzel magyarázható az a statisztikai megállapítás is, hogy a legtartósabbá azok a házasságok válnak, ahol a partnerek arcvonásai nagy hasonlóságot mutatnak. Az arc karakterének megegyezése ugyanis rokonlélekre vall, és az egymással harmonizáló lelkű emberek vonzzák egymást. Ezek a kapcsolatok szinte szétszakíthatatlanok, mivel a partnereket a megértés, a szeretet, az együvé tartozás érzése fűzi egymáshoz. A sikeres házasságban élők úgy szokták ezt kifejezni, hogy egy hullámhosszon vannak. Ennek következtében tiszteletben tartják a másik egyéniségét, és megérzik egymás gondolatát. Ez a lelki összhang azonban nem a véletlen műve. Egyetlen élet kevés ahhoz, hogy két ember ilyen tökéletesen egymáshoz csiszolódjon. Korábban több életet kellett egymással leélniük, hogy a harmonikus kapcsolathoz szükséges szeretet kialakuljon közöttük.

Az élet mozgatórugói
Az előző fejezetben az univerzum kialakulásával kapcsolatban említett törvények nem lennének teljesek Stephen Hawking angol fizikus elméletének ismertetése nélkül. Hawking rendkívül figyelemre méltó teóriája szerint: a világegyetem nettó energiamérlege nulla. “Az univerzum kialakulása során az anyag energiából keletkezett. A létrejött anyag gravitációs vonzást gyakorol a világegyetemben található összes többi anyagra. Ez a vonzás negatív energiát ad az anyagnak, és annak mértéke pontosan megegyezik az anyag teremtéséhez felhasznált energia mennyiségével.” Az anyagot feltehetően a dualitás törvénye hozta létre. A fejlődés előfeltétele a keletkezés. Az univerzum fejlődése során a keletkezés az ősrobbanás volt. A keletkezés azonban nem vezet automatikusan kifejlődéshez, az ősrobbanás során keletkezett roppant mennyiségű energia önmagában nem képes továbbfejlődni. A továbbfejlődés előfeltétele a harmónia. A harmóniához, a kiegyensúlyozottsághoz azonban legalább két ellentétes erő szükséges, amelyek egyensúlyba kerülhetnek egymással. Ha az ősenergiát pozitív erőnek tekintjük, akkor a dualizmus alapján kell lennie egy negatív erőnek is, mely kiegyensúlyozza a természet pozitív energiatúltengését. Az anyag Hawking által feltételezett negatív energiakisugárzása az az ellenerő, ami megteremtette a természet egyensúlyát. Az anyag létét a dualitás szüksége kényszerítette ki, az így létrejött erőegyensúly pedig a fejlődés, az élet elindulásának alapvető feltétele. A világegyetem kialakulása és fejlődése tehát a dualizmus jegyében zajlik, ennélfogva az élet lényegének megértése csak dialektikus szemléletmóddal lehetséges.
Biológiai ismereteink alapján tudjuk, hogy az élet kifejlődésének minden egyes szakaszát a dualitás uralta. Az élet minden megnyilvánulása, vagy az evolúció során bármely faj fejlődése csak addig tart, amíg a dualitás törvényéből eredő erőegyensúly fel nem borul. Ha az erőegyensúly eltolódik, akkor a fejlődés harmóniája megbomlik, ami a továbbfejlődés gátjává válik. Az egyensúly további eltolódása életképtelenséget vált ki, melynek törvényszerű következménye a pusztulás. Kissé visszakanyarodva az akupunktúrához, a természetet uraló pozitív és negatív erők létét látszik igazolni a több mint négyezer éves kínai életenergia-elmélet is. A két elméletet összekombinálva a Yin energia felel meg az anyagból kisugárzódó negatív energiának, míg a világegyetem szubatomi energiakészlete a pozitív energiasugárzás. Ennek a kettőnek kell egyensúlyban lennie a Yin és Yang jellegű meridiánjainkban ahhoz, hogy egészségesek, tehát életképesek legyünk. A természetben tapasztalható egyensúlymegbomlás nem csak globális formában, hanem az élő test egészén belül, kis elszigetelt tartományban is lehetséges. A test kis darabkájának elkülönülése az egésztől azzal a veszéllyel jár, hogy az elszigetelődött sejtek vagy szövetek életfunkciója ellenőrizhetetlenné válik, és életjelenségük helytelen iránya romlást hozhat az egész testre.
Az előző fejezet végén láttuk, hogy a legegyszerűbb élőlények, az egysejtűek aurájuk segítségével hogyan tartják a kapcsolatot a külvilággal, és hogy az aura közvetítésével miként kerül az “életenergia” a sejtbe. Arról is szó volt, hogy erős homogén energiabesugárzás esetén a sejtek életfolyamatai felgyorsulnak, a fokozott energiafelvétel hatására a növényi sejtek gyors osztódásba, szaporodásba kezdenek. A sejtek túlburjánzása azonban a növényeken kívül az állati, sőt az emberi szervezetben is megfigyelhető. Igen nagy a valószínűsége annak, hogy a rákos sejtek kialakulásának is az energetikai egyensúly felbomlása, illetve a testen belül elszigetelődött sejtek fokozott energiafelvétele az oka. Nem zárható ki, hogy helyi túlburjánzás esetén a rákos sejtek kivonják magukat a testmeridiánok energiaszabályozó, egyensúlyfenntartó hatása alól, és a saját polarizált aurájuk segítségével ellenőrzés nélküli élettevékenységbe kezdenek. 
Növekedésük korlátlanságára jellemző, hogy 1998-ban egy debreceni férfi gyomrából 38 kg tömegű daganatot operáltak ki. A rákos sejtek meridiánláncból való kiszakadását és korlátlan energiafelvételét támasztja alá az az orvosi beszámoló is, mely szerint egy kioperált rákos daganat olyan erős fényt bocsátott ki magából, hogy világítani lehetett vele. Fényforrásnak, fénykibocsátó vegyi anyagoknak azonban nyomát sem találták benne, ami arra utal, hogy rendkívül erős szubatomi energiasugárzás áradt ki a szövetekből, ami ionizálta a levegőt, és ez keltett fényhatást. Egyébként a rák nevet Hippokratész adta ennek a betegségnek, mert az erek a rák ollóihoz hasonlóan ölelik körül a daganatos részt. 
Ha nem kémiai úton, különböző gyógyszerekkel próbálnának a kutatók a rák ellen harcolni, hanem egy fizikus szemszögéből közelítenék meg a problémát, hamar rájönnének arra, hogy miként szüntethető meg a rákos sejtek túlburjánzása, és az emberiség végre elfelejthetné ezt az alattomos betegséget. A rákot csak úgy győzhetjük le, ha helyreállítjuk a rákos szövetek energetikai egyensúlyát, vagy egyszerűen elpusztítjuk a felesleges sejteket. Korábban kiderült, hogy testünk aurája rendkívül érzékenyen reagál a külső homogén besugárzásokra. Minden anyag más-más módon hat testünk meridiánjaira. Indiában az Ajurvéda tanításai szerint úgy védekeznek a rák ellen, hogy rendkívül nagy tisztaságú aranyat, ezüstöt, vasat és rezet gyantába kevernek, és kiégetés után ezt a szénszerű anyagot megőrlik, majd a beteggel lenyeletik. A testbe juttatott anyagrészecskék speciális sugárzásukkal nem a rákos sejteket pusztítják el, hanem megnövelik a páciens életenergiáját. A bioenergia növekedése aktiválja az immunrendszert, amely a limfociták mozgósításával legyőzi a betegséget. Ennek következtében ez a szer a gyógyításon kívül az életerő fokozására is alkalmas.
Az Ajurvéda modernizált változatában már kolloid formájában használják az aranyat és az ezüstöt. Két elektródot helyeznek egy pohár vízbe, amelyből az egyik színtiszta arany, illetve ezüst. Feszültséget kapcsolnak rá, melynek hatására megindul a galvanizálódás. A nemesfémről fémionok válnak le, amelyek belekerülnek a vízbe. Mivel a kolloidrészecskék jóval kisebbek, mint a porrá tört fémrészecskék, így a gyógyhatásuk is nagyobb. Nálunk az MTV “A tévé ügyvédje” című műsora bemutatta és részletesen ismertette a kolloid ezüst előállítására szolgáló készülék működését. Ennek a 2005. március 23-án sugárzott riportnak az volt a célja, hogy leleplezze a “csalót” és távol tartsa az embereket ettől a “kuruzslástól”, szélhámosságtól. A nálunk megszokottnak tekinthető ellenpropaganda ellenére a kolloid ezüsttel való gyógyítás sok esetben igen hatékonynak bizonyult. A vegytiszta ezüstionok ugyanis képesek a szervezet antibakterializálására. Az antibiotikumoknak ellenálló, a penicillinszármazékokkal szemben rezisztens baktériumok is elpusztíthatók vele. Egy Turet-szindrómában szenvedő (streptococcus pyogenes fertőzött) fiú pl. másfél hónap után teljesen tünetmentessé vált a kolloid ezüst fogyasztásától.
A rák ellen hatásos lehet a sugárkezelés is, de nem olyan formában, ahogy jelenleg alkalmazzuk. A jövőben nem radioaktív sugárzást kellene a beteg szövetekre irányítani, amely a rákos sejtekkel együtt gyakran az egészséges sejteket is elpusztítja, hanem olyan koncentrált Yin vagy Yang jellegű energiasugárzást, amely elvonná a többletenergiát a rákos sejtektől, megszüntetve ezzel a gyors szaporodás kiváltó okát. Ezt a módszert egyébként a Fülöp-szigeteken tevékenykedő csodadoktorok már ma is alkalmazzák. Ők az ujjaikból kiáramló koncentrált energiasugárzás segítségével vonják el a beteg sejtekből az azonos jellegű többletenergiát, és állítják vissza az energiaegyensúlyt. Mellesleg nem tudatosan ugyan, de az orvostudomány jelenleg is alkalmazza a szubatomi alapon történő sugárkezelést. A dr. Szász András által felfedezett és több nyugati országban alkalmazott hipertermiás rákkezelő módszernél ugyanis nagy valószínűséggel nem a keletkező hő, hanem az elektromágneses tér által kibocsátott szubatomi energiasugárzás pusztítja el a tumort. A magyar gyártmányú MED-INNO CTT 2000 berendezés által létrehozott elektromágneses sugárzást közvetve, vagy elektródák segítségével irányítják a rákos sejtekre. A perkután galvánterápiával elért eredmények meglepően jók, és nagy előnye még ennek a módszernek, hogy az elektromágneses, vagyis a szubatomi energiasugárzás az egymást követő kezelések során nem adódik össze, nem kommulálódik úgy mint a röntgensugárzás.
A sokkszerűen alkalmazott intenzív szubatomi energiasugárzás viszont arra is képes lenne, hogy egy igen erős elektromágnes segítségével pillanatok alatt elpusztítsa a kórosan elszaporodott sejteket. Ezt közvetlenül az váltja ki, hogy az erős energiasugárzás maradéktalanul elvonja a függetlenné vált sejtek aurájából az egyik energiaösszetevőt, és az energiaegyensúly drasztikus felborulása a beteg sejtek elkerülhetetlen pusztulását okozza. Az egészséges sejteket azért nem károsítja ez az intenzív sugárzás, mert ezek nem önállósították magukat, így a sugárzás megszüntetése után az őket tápláló meridiánokból pótolni tudják az energiaveszteséget. Ennek az eljárásnak az eredményességét támasztja alá az a kísérlet is, hogy ha rákos növényeket nagyfrekvenciás mágneses mezővel kezelnek, akkor a daganatok elmúlnak. Egyébként feltételezhetően ez a jelenség okozza a Fülöp-szigeteken végzett műtéteknél a fertőző baktériumok megsemmisülését is. Mint ismeretes, ezeknél a beavatkozásoknál a meglehetősen rossz higiéniai viszonyok ellenére sem kell számolni fertőzésveszéllyel, mivel az intenzív energiabesugárzás felborítja a testtől idegen sejtek energiaegyensúlyát, amelyek energiautánpótlás hiányában menthetetlenül elpusztulnak. A rák legyőzésének létezik egy harmadik lehetősége is, amelyet a földönkívüliek sugalltak nekünk. Eszerint a szubatomi energiasugárzás frekvenciájának változtatásával módosítani kell a rákos sejtek vibrációs szintjét. Ez feltehetően dematerializációt idéz elő, így a sejtburjánzás nem csak életképtelenné válik, hanem el is tűnik.
Mellesleg a ráksejtek elpusztításának eddig is volt egy hatékony módja (amelyről az emberiség nem nagyon vett tudomást), a böjtölés. A böjtölés során ugyanis a szervezet nem jut táplálékhoz, így kénytelen felélni a saját tartalékait. Amikor már elégette a zsírsejteket, elkezdi “megenni” a szervezet kiöregedett sejtjeit, és eközben megemészti a felesleges ráksejteket is. Meg kell azonban jegyezni, hogy csodákra egyetlen módszer sem képes. Végső stádiumban már lehetetlen a rákos betegeket meggyógyítani. Ennek oka a rák természetéből fakad. Májráknál pl. hiába állítjuk meg a rákos sejtek szaporodását, és hiába pusztítjuk el ezeket a sejteket, ha a májnak már nincsenek ép szövetei, akkor a beteg menthetetlen. Ebben az esetben csak azt érjük el, hogy az illető nem rákban, hanem a májfunkció hiánya miatt, a testben felszaporodó mérgek következtében fog meghalni. Ennek a betegségnek felszámolása során tehát a gyógyítás önmagában nem elegendő; nagyon fontos a megelőzés, az egészséges életmód, és a rendszeres szűrés.

Maradjunk még egy kicsit a dualizmusból eredő energiaegyensúly megbonthatóságának orvosi alkalmazásánál. Világunkban a kórokozók elleni védelmet mind jobban nehezíti a multirezisztencia, ami azt jelenti, hogy napjainkra a vírusok és a baktériumok már minden elképzelhető antibiotikum ellen rezisztenssé váltak, még azok ellen is, amelyeket nem ismernek. Legsúlyosabb a helyzet a rákgyógyítás terén. Az előbb említett rezisztencia miatt a kemoterápiás módszerek egyre kevésbé hatásosak. Ráadásul a rákos sejtek kifejlesztettek magukban egy kis “pumpát”, melynek segítségével valósággal kiköpik a nekik nem tetsző vegyi anyagokat, még akkor is, ha azokkal korábban soha nem találkoztak, tehát nem volt rá alkalmuk beazonosítani őket, és megtanulni ellenük a védekezést. 
Egyre nyilvánvalóbb, hogy a mikroorganizmusok meg fogják nyerni a háborút ellenünk. Az antibiotikumos és vegyi kezelés korábban hatékony fegyverét lassan letehetjük, mert már csak a káros mellékhatásuk maradt meg, használni egyre kevésbé képesek. Mindezek tetejébe a kivágott őserdők mélyéről szinte hetente szabadulnak ránk új vírusok és baktériumok, amelyek ellen semmilyen módon sem tudunk védekezni. A legtöbbjüket még beazonosítani sem tudjuk, így bármikor felütheti a fejét egy világméretű járvány, amellyel szemben teljesen tehetetlenek leszünk. A virulógusok azt sem tartják kizártnak, hogy a dzsungelekhez hasonlóan a sarki jégtakarók alatt is találhatók ismeretlen kórokozók. Ha a globális felmelegedés következtében ezek kiszabadulnak a jég fogságából, egy olyan vírusrobbanás történik a Földön, ami ellen az ép immunrendszerű emberek is védtelenek lesznek. A több mint 10 ezer éves ősvírusokkal szemben ugyanis nem tudott kialakulni az immunitásunk.
A másik gond, hogy az új kórokozók beazonosítása, a velük szemben hatékony szérumok kikísérletezése, gyártásba vitele és gyógyszerként való engedélyeztetése iszonyatosan sokba kerül, nem is szólva a folyamat időigényességéről. Csupán a gyógyszerengedély kiadását megelőző toxikológiai vizsgálatok, valamint az állatokon majd embereken végzett kísérletek min. 5 évet vesznek igénybe készítményenként. A kellő technológiai fejlettséggel rendelkező nyugati országokban egy-egy új gyógyszer kifejlesztése 800 millió dollárt is felemészthet. Ha ezt a helyzetet összevetjük az új kórokozók rohamosan növekvő számával, hamar rá fogunk jönni, hogy az orvostudomány néhány év múlva csődöt vall. A hagyományos úton haladva nem fogjuk bírni az iramot, az idő- és pénzhiány miatt biztos vesztesként kerülünk ki ebből a versenyből. Ezt egyébként már maguk a tudósok is elismerik. Az “Archives International Medicine” című folyóirat ezt írta egyik vezércikkében: “Ma már nem az a kérdés, hogy az ember elveszti-e a mikrobák világával folytatott harcot, hanem az, hogy mikor veszti el.”
Ebben a küzdelemben csak egy módon lehet nyerni, ha felhagyunk a vegyi illetve organikus úton történő védekezéssel, és áttérünk a fizikai módszerekre; közülük is a leghatékonyabbra, a szubatomi energiasugárzásra. A kórokozók fizikai úton történő megsemmisítésének nagy előnye, hogy nem fajspecifikus. Minden élőlény ellen bevethető, függetlenül annak származásától és méretétől. A pusztító hatás azonnali, és semmilyen mellékhatással nem jár az alkalmazása. Mint az előzőekben is láthattuk ennek oka, hogy az egészséges sejtek a szubatomi energiahullámok által elvont energiát a meridiánláncból pótolni tudják. Egyébként a földönkívüliek is ezt az egyszerű és olcsó módszert alkalmazzák a számukra ismeretlen földi vírusok ellen. Az általuk elrabolt emberek elmondása szerint a jármű fogadási csarnokában kékes fényt láttak, amely leginkább a mi germicidlámpánk (germicid = csíraölő) fényéhez volt hasonló. Ezeknek a derengő fényt keltő Yang jellegű szubatomi energiahullámoknak az a feladatuk, hogy az űrhajóba általunk behurcolt mikroorganizmusokat megöljék, és ezt követően már “sterilen” kerüljünk át a vizsgáló terembe. Sajnos ezeknek az energiahullámoknak egyelőre sem az intenzitását, sem a frekvenciáját nem ismerjük. Ezt nekünk kell kikísérleteznünk biológusok, orvosok, fizikusok és mérnökök összefogásával. Különösen a kórházakban lenne nagy szükség erre a fertőtlenítő eszközre. Az Egyesült Államokban pl. évente 2 millió ember betegszik meg kórházban szerezett vírusoktól, és baktériumoktól. Közülük 90 ezer meg is hal. Más országokban még rosszabb a helyzet.
*
A negatív energiasugárzás, azaz a gravitáció elválaszthatatlan az anyagtól. Minden létező anyagnak, vagyis mindannak, ami tárgyiasult formát öltött, gravitációs kisugárzása van. A III. fejezet végén a parapszichológiai jelenségek tárgyalása során láttuk, hogy a szubatomi energia világában az egynemű töltések vonzzák egymást. Ennek tudható be, hogy minden anyag kölcsönös vonzást gyakorol a körülötte lévő anyagokra. Erre a legszemléletesebb példa, hogy ha valaki felugrik a levegőbe, akkor nagyon hamar visszazuhan a földre, mert a Föld gravitációs kisugárzása vonzást gyakorol az emberre, mint anyagra, illetve annak gravitációs erőterére. Ez azonban nem mindig van így. Továbbra is megmaradva az előbbi példánál, korábban azt is láttuk, hogy ha az ember théta szinten szabad állapotban levő ősenergiát gyűjt magába, akkor súlytalanná válik. Sőt azt is tudjuk, hogy ha valaki többletenergiát vesz fel, akkor repülni is képes. Ez a jelenség nem azáltal jön létre, hogy az illető kezével csapkod a levegőben, mintha szárnya lenne, de nem is oly módon, hogy ellöki magát a talajtól, és az így szerzett impulzust használja fel a felemelkedéshez. A súlytalanságnak és a talajtól való elszakadásnak kizárólag az az oka, hogy a Föld negatív energiakisugárzása eltaszítja magától a pozitív energiarészecskékkel telített testet.
*
Hawking elmélete alapján az univerzum periodikus tágulási és összehúzódási folyamatának feltételezhető okára is magyarázatot találhatunk. A világegyetem ősrobbanás előtti állapota igen nagy hasonlatosságot mutat a fekete lyukak viselkedésével. Ősrobbanás után az energiarészecskék a tér minden irányába szétszóródnak, fokozatosan távolodva a robbanás helyétől. A részecskék távolodása, vagyis az univerzum tágulása során elkezdődik az anyag kialakulása. Ez a folyamat évmilliárdokon keresztül megszakítás nélkül tart, és energiakoncentrálódás révén egyre több anyag keletkezik az univerzumban úgy, hogy előbb hidrogéngáz képződik. A hidrogénfelhőket a szupernóvák robbanása által kiváltott lökéshullámok összepréselik. Ebből por lesz, amely ezután szilárd anyaggá, majd égitestekké áll össze. (Ennek a folyamatnak már tudományos bizonyítékai is vannak. Pár évvel ezelőtt a Cornell egyetem csillagászai a galaxisok közötti térben egy hatalmas, ellipszis alakú hidrogénfelhőt fedeztek fel. A feltételezések szerint egy új csillagrendszer keletkezéséről van szó. Ennek a tőlünk 65 millió fényévnyire levő galaxiskezdeménynek az átmérője tízszer akkora, mint a mi Tejútrendszerünk, a tömege viszont csak a tizede.)
A világegyetemben szétterülő anyagmennyiség negatív energiasugárzást bocsát ki magából, és mivel folyamatosan növekvő mennyiségű anyag jön létre, a gravitációs erőterük is egyre nagyobb lesz. Egy idő után a világmindenség anyaghalmazainak gravitációs erőtere már oly mértékűvé válik, hogy megállítja az univerzum tágulását. Jelentős mértékben segíti a megállást, hogy az univerzum tágulása nem lineáris, hanem exponenciális görbe szerint zajlik. Ez azt jelenti, hogy a kezdeti óriási sebesség fokozatosan csökken. A nagy mennyiségben létrejött anyaghalmazok olyan erős vonzást gyakorolnak egymásra, hogy ettől kezdve a galaxisok már nem távolodnak egymástól, hanem engedelmeskedve a növekvő vonzóerőnek igyekeznek egyre közelebb kerülni egymáshoz. Az anyag fokozatos koncentrálódása végül egy hatalmas gömböt eredményez, amelyben annyira erős a gravitációs erőtér, hogy az anyaghalmaz összeroppan, és korábbi méretének töredékére zsugorodik. Ebben az állapotban megszűnik az anyag atomi szerkezete, az elektronok belezuhannak az atommagba, majd az atommag is alkotóelemeire bomlik.
Ennek a fekete lyuknak is nevezhető tartománynak olyan nagy a sűrűsége, hogy szinte elképzelhetetlen mértékű a gravitációs erőtere. Ez a végtelen gravitációs erőtér mindent magához vonz, ezért semmiféle külső behatás nem képes a stabilitását megingatni. Ennek alapján azt hihetnénk, hogy ez az állapot akár az idők végezetéig is eltarthat, mivel az univerzum koncentrálódása után már nem található olyan erő a világmindenségben, amely ezt a helyzetet meg tudná változtatni. Külső erő hiányában valóban semmi sincs, ami ezt a végtelen nagy erőkoncentrálódást szétrobbanthatná, ez csak úgy következhet be, ha ez az erő önmagát semmisíti meg. Erre viszont minden esélye megvan, mert a sűrűség növekedésével ennek a felmérhetetlen mértékű erőkoncentrációnak a gravitációs erőtere is egyre nagyobb lesz. A gravitációs kisugárzás viszont energiaveszteséggel jár, ami azt jelenti, hogy csökken a részecskékre gyakorolt koncentráló erő, melynek az lesz a következménye, hogy a fekete lyuk felrobban, és energia formájában szétsugárzódik a világűr minden irányába. Univerzális méretekben ez az esemény az ősrobbanás.

Nem zárható ki annak a feltételezésnek a valószínűsége sem, hogy az anyaghalmaz sűrűsége egy bizonyos határon túl oly mértékűvé válik, amely leállítja a leszakadt elektronok és az atommagok, illetve az atommagot alkotó elemi részecskék saját forgását is. A tengely körüli forgásukban meggátolt atomi részecskék ekkor nagy változáson mennek keresztül, mivel a bennük levő szubatomi energiarészecskék vonzóerejüknek engedelmeskedve egymáshoz tapadnak, és mint anyag megszűnnek létezni. Ettől kezdve az egyre sűrűsödő anyaghalmaz egy még kisebb és tömörebb energiagömbbé (vagy ahogy a fizikusok mondják szingularitássá) válik, amelynek szintén van gravitációs erőtere, ez azonban már nem negatív, hanem pozitív. Ez a pozitív erőtér azután elkezdi magához vonzani a világmindenségben mindenütt fellelhető szubatomi energiarészecskéket is. Az éter megszűnése után az egész világegyetem egy roppant sűrűségű energiagömbbe koncentrálódik, amely a dogon mitológia szerint a semmi közepén pihen. Ezután következik be az úgynevezett ősrobbanás, amelynek ereje spirál alakban szétsugározza a hatalmas tömegben összesűrűsödött energiakvantumokat. A szabaddá vált energiarészecskék a tér minden irányába egyenletesen szétszóródnak, és egyre távolabb kerülnek az ősrobbanás helyétől. Az energiarészecskéknek ez a gigantikus méretekben lezajló távolodása évmilliárdokon keresztül tart, és ez okozza a világegyetem tágulását. Az ősrobbanás után energiakoncentrálódás útján megindul az anyagképződés, és minden kezdődik elölről.
Ez utóbbi feltevésnek a realitását támasztja alá, hogy a fizikusok kiszámították az univerzum kezdeti hőmérsékletét. Mint tudjuk, a kozmikus háttérsugárzás hőmérséklete fokozatosan csökken. Jelenlegi értéke 3 fokkal magasabb az abszolút nulla foknál, azaz –273 °C-nál. Ebből kiszámolható, hogy a világegyetem hőmérséklete 1 másodperccel a tágulás kezdete után mintegy 10 milliárd fok volt. Ilyen hőfokon viszont nem létezhet anyag, ami alátámasztja az univerzum kezdeti anyagtalan állapotát. Anyag hiányában nem létezett idő sem, sőt az éter megszűnésével tér sem. Azt nem tudjuk, hogy a szubatomi energiarészcskékből álló gömb mekkora volt. A szakirodalomban gyakran emlegetett szingularitás kifejezésből sokan arra következtettek, hogy akkora mint egy pont, vagyis végtelenül kicsi. Ez az elképzelés azonban fordítási hiba következménye. Az angol “singularity” szó köznapi értelemben furcsát, különlegeset, egyedit, különös dolgot jelent. Matematikai szakkifejezésként azt a pontot értik alatta, ahol az értelmezési tartomány véget ér, ahol a megoldás érvényessége megszűnik, ahol bármilyen meglepetésre számíthatunk. A szingularitás tehát ez esetben nem pontot jelent, hanem egy állapotot, ahol a józan ész megáll, ahol a legmeghökkentőbb következtetés is előfordulhat.
A szingularitásnak nevezett energiagömb pontos méretét tehát nem ismerjük, de megközelítő számításokat végezhetünk a kiterjedésére vonatkozóan. A neutroncsillagban egy Nap méretű csillag 10 km átmérőjűre zsugorodik össze. Ennélfogva 1 cm3 térfogatú neutroncsillag tömege kb. 1 milliárd tonna. A belsejében uralkodó hatalmas hőmérséklet és nyomás felbontja, plazmává alakítja az atomjait. A rohamosan növekvő tömegvonzás az elektronokat belepréseli az atommag protonjaiba, és neutronokká alakítja. A fekete lyukban egy Nap méretű csillag már néhány centiméter átmérőjűre zsugorodik. Ezekben az égitestekben a neutronokat felépítő kvarkok, és az őket összetartó gluonok forró plazmává olvadnak össze. Csak azért nem látszik az izzásuk, mert a fekete lyuknak már olyan nagy a gravitációs erőtere, hogy a fényt alkotó fotonokat is magába szippantja. Mivel az elektron és a szubatomi energiarészecske közötti méretkülönbség több mint 12 nagyságrendű, ennek megfelelő méretcsökkenés következhet be az anyag szubatomi energiarészecskékké válása, vagyis az univerzum energiagömbbé alakulása után. Ezt hozzáadva a fekete lyuknál tapasztalható közel 6 nagyságrendnyi méretcsökkenéshez, a szubatomi energia gömb mérete kb. 18 nagyságrenddel kisebb a neutroncsillagnál.
A világegyetem élettartama tehát véges. Ennek számszerű értékét nem ismerjük, de a jelenlegi tudásunk alapján hozzávetőleges becsléseket már folytathatunk. Hawking szerint, ha a világegyetem galaxisaiban fellelhető összes csillag tömegét összeadjuk, akkor a tágulás megállításához szükséges tömegnek alig 1%-át kapjuk. Ha figyelembe vesszük a galaxisokban a bolygók, s a láthatatlan por és gáz tömegét, valamint fekete lyukakként jelen levő anyagmennyiséget is, akkor az össztömeg már kb. 10%-ra emelkedik. Ez azt jelenti, hogy körülbelül tízszer annyi idő kell a tágulás lefékeződéséhez, mint amennyi eddig eltelt. A jelenlegi tudományos álláspont szerint az univerzum élettartama nem több 14 milliárd évnél. Ebből könnyen kiszámítható, hogy az univerzum tágulási periódusa kb. 140 milliárd évig fog tartani. Amennyiben feltételezzük, hogy az összehúzódás sem fog gyorsabban végbemenni mint a tágulás, akkor az univerzum élettartama, vagyis a teremtés egy-egy periódusa kb. 280 milliárd évig tart. Ez természetesen már nem fog bennünket érinteni; azért sem, mert addigra a Tejútrendszer csillagai kis fehér törpékké vagy neutroncsillaggá válnak, amelyek a galaxisunk közepén korábban kialakult nagy fekete lyukba masíroznak.
A fentiek alapján arra a következtetésre juthatunk, hogy a Mindenható még a világmindenség létrehozását sem saját kezűleg végzi, hanem olyan fizikai törvényeket állított fel, amelyek saját szabályaiknak megfelelően, minden külső beavatkozás nélkül alakítják ki újra és újra az univerzumot. Ezeknek a törvényeknek a legfőbb őre és mozgatórugója a dualitás. A dualitás törvénye azonban nem csak a világegyetem kialakulásának a kényszerítője, hanem az összehúzódási folyamat, vagyis a megsemmisülés előidézője is. A fokozódó anyagképződés ugyanis az anyag-energia egyensúly megbomlásához vezet, és ez az egyensúlyvesztés, a dualizmus törvényének a megsértése váltja ki az univerzum pusztulását.
Ezek után minden bizonnyal sokakban felmerül még egy kérdés: Vajon mióta tart ez a folyamat? Volt-e a teremtésnek kezdete, és lesz-e vége? Ennek a dilemmának az eldöntésére a földi tudomány egyelőre még találgatások formájában sem vállalkozik. A régi írások között azonban található egy részletes számadatokkal szolgáló forrásmű, a Mahábhárata. Ebből a több mint három és félezer évvel ezelőtt keletkezett ősi indiai eposzból megtudhatjuk, hogy a teremtést elindító isten nem él örökké. Élettartama 36 ezer Brahma-nap. Ezt követi Brahma éjszakája, amely ugyanennyi ideig tart. Az univerzum ura tehát 72 ezer Brahma napig él, ami 311 040 000 000 000 földi napnak felel meg. (72 000 ∙ 4 320 000 000) Ez az időtartam csak a mi idősíkunkon számít csillagászati értéknek. A mennyei szférában ez kb. 200 éves élettartamot jelent. (72 000 : 365,25 nap = 197,125 év) Minden Brahma-nap egy világnapnak (szanszkrit nyelven kalpa-nak) felel meg. “A világnappal hajnalán Brahma kiárasztja magából a mindenséget, véghez viszi a teremtés művét. A világnappal végét Brahma éjszakája követi, amikor minden visszaolvad kútfejébe, a végtelen és megközelíthetetlen Brahmanba.” A világnap nem más, mint egy világkorszak, amely két szakaszra oszlik: a folyamatos keletkezésre, majd az ugyanannyi ideig tartó pusztulásra. A hindu felfogás szerint mi az univerzum 18 001. kalpájában, vagyis világkorszakában élünk, ami azt jelenti, hogy a jelenlegi Brahma isten eddig hozzávetőleg 18 ezerszer teremtette újra a világegyetemet, és még majdnem ennyiszer fogja ezt megtenni. 
Ezt követően Brahma maga is megszűnik létezni, visszaolvad eredetébe, a személytelen Brahmanba. (Mint már szó volt róla, ez a misztikus állapot valószínűleg nem a megsemmisülést jelenti, hanem azt, hogy a fejlődésének csúcsára ért Brahman léleksejtekre oszlik, és apró lélekkezdeményekként vesz részt a további fejlődésben.) A teremtés ismétlődő folyamata azonban nem ér véget, csupán a tevékeny isten személye változik. Egy új Brahma lép elő az Ősokból, hogy újabb 36 ezer cikluson át végezze a fejlődési spirál szakaszokra osztódó fenntartását. A mindenség ura csupán személyessé vált kisugárzása az igazi Ősoknak, a felfoghatatlan, a szóban és gondolatban kifejezhetetlen Brahmannak.
Sajnos ebből még mindig nem világlik ki, hogy mióta tart ez a folyamat, hány Brahma volt eddig, és még mennyi lesz. Erre a kérdésre a nálunk nagyságrendekkel fejlettebb civilizációk sem tudnak felelni. A földönkívüliektől származó információk szerint a személytelen, meg nem nyilvánuló isteni Őserő mindig volt, és örökké lesz, így nincs értelme kutatni a kezdetet és a véget. A hindu mitológia szerinti univerzumképhez szervesen hozzátartozik még, hogy Brahmá-nak csak a teremtés elindításában van szerepe. Az ősenergiából megteremti az egyetemes élet magvait, kezdetét és alapjait, beleárasztva a természet törvényeit, melyekben a létezés további kibontakozásának lehetősége rejlik. A mérhetetlen időben folyamatosan ható törvényeken azonban már Visnu, a fenntartás istene uralkodik, ő az aki a világok szüntelen keletkezését felügyeli, a mindenséget fenntartja és élteti. A keletkezéshez szorosan hozzá tartozik az elmúlás is. Az örökös változás fenntartója Siva, a pusztító isten, aki a megszületett világok, végül az univerzum szétbomlását felügyeli, hogy helyet adhasson az újnak, a tökéletesebbnek.

Fejlődésünk buktatói
Bizonyos szempontok miatt szólni kell arról, hogy a világban szaporodnak a hírek a különböző UFO-megfigyelésekről. Technikai fejlődésünk felgyorsulásával a hozzánk legközelebb álló galaktikus civilizációk egyre több felderítő járművet küldenek hozzánk. Egyes hírforrások szerint hivatalos körök évente több mint 2500 UFO-berepülést észlelnek és tartanak nyilván. Az elmúlt 30 év során 15 millió UFO-bejelentés érkezett, és ebből 80 000 bizonyult igaznak világviszonylatban. A bejelentett eseteket a lehető legrövidebb időn belül alaposan kivizsgálják, és a rendelkezésre álló tárgyi bizonyítékokat begyűjtik. A vizsgálatok eredményéről azonban eddig még nem adtak ki széleskörű tájékoztatót. Az egyes országok kormányai azzal az indokkal titkolják el értesüléseiket, nehogy a lakosság körében pánikot keltsenek. Nem akarják tudomásul venni, hogy az emberek túlnyomó részének ma már egyáltalán nem jelent problémát annak a ténynek az elfogadása, hogy léteznek rajtunk kívül is értelmes civilizációk a világűrben.
A titkolódzás másik oka, hogy a világ vezető politikusai félnek egy kozmikus inváziótól. Ezeknek az aggodalmaknak ugyan semmi komoly alapja sincs, de ha lenne, az agyonhallgatás akkor sem a legjobb védekezési forma. Egy világméretű katasztrófa valószínűsége esetén össztársadalmi összefogásra van szükség, de hogyan segítsenek az emberek akkor, ha a leglényegesebb dolgokat eltitkolják előlük, sőt különböző hazugságokkal és dezinformációval félrevezetik őket. Amíg a kormányok az állampolgárokat nem tekintik nagykorúnak, amíg a nép nem ébred rá, hogy mi zajlik körülötte, addig nem tudnak kiválni belőle azok a személyek, akik képesek lennének segíteni a problémák leküzdésében. A problémamegoldáshoz ugyanis információra van szükség; aki nincs tisztában azzal, hogy mi a baj, az nem talál rá ellenszert sem. Egy agyonmanipulált társadalom képtelen hatékony adatszolgáltatásra, a hatalommal való kooperálásra, már pedig ma már világosan látható, hogy a kormányszervek széleskörű segítség nélkül képtelenek megbirkózni a világunkat veszélyeztető problémákkal. Civilizációnk minden egyes tagjának összefogására van tehát szükség, de ez csak akkor lehetséges, ha a hatalom alapvetően változtat eddigi politikáján. A titkolódzás stratégiai szempontból is erősen kifogásolható, mert még ha komoly veszély leselkedne ránk, akkor is előnyösebb a széleskörű tájékoztatás, mint az agyonhallgatás, mivel jobb ma egy pánik, mint holnap egy összeomlás.
Mindenesetre nem ártana megkérdezni az illetékeseket, hogy ha nincsenek földönkívüliek, akkor a jelenleg hatályos amerikai törvények miért tiltják a velük való kapcsolatfelvételt. Az 1969. július 16-án kelt Szövetségi Szabályok Gyűjteményében az 1211. szakasz 14-es bekezdése azt írja, hogy: “Az Egyesült Államok polgárainak tilos kapcsolatba lépni Földön kívüli egyénekkel vagy járműveikkel. Azok, akik ebben vétkesnek találtatnak, karanténba zárandók, és egyéves börtönbüntetésre, valamint ötezer dollár pénzbüntetésre ítélendők.” Ennél is szigorúbb törvények vonatkoznak a kormánytisztviselőkre, valamint a fegyveres erők tagjaira. A költségvetési szervek hivatalnokai UFO-ügyekben a JANAP 146 rendelet szerint kötelesek eljárni. A rendelet végrehajtását az amerikai légierőnél a 200-2. számú parancs szabályozza. Betartása oly drákói cenzúrát eredményez, ami gyakorlatilag meggátolja az ilyen jellegű információk kiszivárgását. Ebből is látható, hogy itt nem az elismeréssel van probléma, hiszen már törvény is született a kapcsolatfelvétel korlátozására, illetve ezeknek az eseteknek az eltitkolására. Politikusaink azért nem foglalkoznak az UFO-jelenséggel, mert megdöbbentő számukra, hogy vannak olyan értelmes lények, akik nem engedelmeskednek az akaratuknak, és a hadseregünk is tehetetlen velük szemben.

Úgy látszik, az idegen civilizációk tagjait is bosszantja, hogy a hivatalos szervek tagadják a létezésüket, ezért már nemegyszer megkísérelték felhívni az emberiség figyelmét a jelenlétükre. Korábban különböző állatok egyik helyről másikra való átdeportálásával próbálkoztak. 1861. február 16-án Szingapúrban egy földrengés és egy háromnapos özönvízszerű esőzés után mintegy 20 hektárnyi területen ezrével találtak élő törpeharcsákat. A közeli folyó áradása nem magyarázhatta ezt az eseményt, mert zártkertekben is találtak égből hullott halakat, ahová az áradás nem ért el. 1881 májusában az angliai Worchesterben tonnányi hal és rák hullott az égből, amelyeket a helybéliek összegyűjtöttek, és a piacon értékesítettek. Ennél is gyakoribb volt a békaeső. 1683-ban az angol Norfolk grófságban békák tömkelege árasztotta el Acle falut. 1873. július 12-én a Missouri állambeli Kansas City lakói egy felhőszakadás alkalmával fehér békákat láttak hullani az égből olyan nagy mennyiségben, hogy több négyzetkilométeren lépni sem lehetett tőlük. 
Időnként más állatokra is sor került. 1578-ban a norvégiai Bergenben egerek, 1578-ban az USA-beli Utah államban gyíkok, 1977-ben Memphisben kígyók, 1978-ban az ausztráliai Új-Dél Wales-ban pedig garnélarákok estek az égből. Ez a jelenség ma sem ritka. 2004-ben a kínai Dzsincu tartomány Taicsu nevű falujában pintyeső hullott az égből. A közel 10 ezer apró madár teteme percek alatt betemette a települést. A hatósági vizsgálat kizárta, hogy a madárinfluenza lenne a jelenség oka. Az eset a kínai újév első napján történt, ami a hagyományok szerint rossz előjelnek számít. 
Több alkalommal próbálkoztak növényi eredetű terményekkel is. 1867-ben Dublinra óriási diózáport zúdítottak, amely ellen még a sisakos rendőröknek is menedéket kellett keresniük. 1971-ben egy brazil tanyára afrikai eredetű bab hullott. 1979. február 12-én mustármag és zsázsaeső árasztott el Southamptonban egy angol kertet. Az ásványi- és egyéb anyagok sem hiányoztak. 1682. májusában több órán át kőeső hullott egy tehetős földbirtokos, George Walton házára. A különböző méretű kövek átszakították a mennyezetet, szétverték a falakat, és megrongálták az épület berendezéseit. A következő kőeső már nem kímélte a birtokon élő parasztok házait sem. A legnagyobb kődarabok súlya elérte a 15 kilogrammot. 1921. és 1922-ben a kaliforniai Chicoban 9 hónapon át hullott a kőeső. Az angliai Poole városban nem is olyan régen, 1980-ban széneső hullott a felhőtlen égből. Hamburg lakói szerencsésebbek voltak. Rájuk 1976-ban 2000 márka esett nagy magasságból. Ezenkívül hullott már az égből nyers hús és vér is. 
Mi sem maradtunk ki az “égi áldásból”. 1642. december 12-én Budán ólom és cinkeső esett olyan nagy mennyiségben, hogy a törökök tálakban vitték a fémeket a pasa elé. Ezt a megszálló sereg fővezére intő jelnek tekintette. Nem tévedett. Néhány évtized múlva véget ért a 150 éves török megszállás Magyarországon. Az emberek többsége azonban nem tulajdonított túl nagy jelentőséget ezeknek a jelenségeknek. A babonások az ördögök művének tekintették a kövek és egyéb anyagok hajigálását. Mások megpróbálták a dolgot természeti jelenségként elkönyvelni. Sokak szerint forgószél vagy víztölcsér idézi elő ezeket a titokzatos erőket. A rejtélyes égi áldások jelentős része azonban csendes, derült időben, felhőtlen égből hullott alá. A hurrikán-magyarázat azért is sántít, mert a forgószél nem képes kiválogatni a vízből a halakat. Nem szelektálja a tó vagy a tenger élővilágát, hogy most csak törpeharcsákat, vagy békákat – közülük is kizárólag fehéreket – szippantom fel, a többit ott hagyom. 
Ennek a jelenségen az előidézésére csak egy intelligens erő képes. Ezt támasztják alá azok az elgondolkodtató esetek is, amikor véreső kíséretében keresztek hullottak az égből. Ez többször is előfordult. Az elsőt 764-ben jegyezték fel Franciaországban. Aztán 1501 húsvétján Németalföldön, majd 2 évvel később Németországban megismétlődött az eset. Tudósainkat még kevésbé gondolkodtatták el a hihetetlen események. Amikor pl. több méteres jégtömbök zuhantak alá az égből, azzal magyarázták a jelenséget, hogy ezek a világűrből származnak. 1896-ban a németországi Essen városára hullott jégtömbben azonban egy belefagyott pontyot is találtak.
Korunk emberének technikai érdeklődését kihasználva, időközben áttértek a modern világunkhoz igazodó jelenségek előidézésére. Ennek leglátványosabb módja az volt, amikor az UFO-jukból kiáramló koncentrált energiasugárzással angliai gabonatáblákba szabályos mértani alakzatokat, sőt az alábbi szöveges üzenetet rajzolták: “We are not alone!” vagyis: Nem vagyunk egyedül! Ennek a 12 m magas betűkből szóközmentesen kirajzolt feliratnak a hossza 61 m volt. Bár időközben néhány tréfás kedvű szélhámos is megpróbált különböző mértani ábrákat készíteni, ez azonban mit sem változtatott annak a felmérésnek az eredményén, amely szerint csupán 1990-ben az angliai Stonehenge környékén, egy hatalmas háromszög alakú területen több mint 1200 ilyen ábrát számoltak össze. Ezek az ábrák többnyire éjszaka készültek, de vannak szemtanúk, akik nappal is látták, sőt egy ízben le is filmezték az égből alászálló UFO-kat, amelyek az óra járásával ellenkező irányban kb. 5 perc alatt készítettek el egy-egy nagyméretű ábrát. Ennek a mintázatnak a legfeltűnőbb tulajdonsága az, hogy körvonalai élesen elhatárolódnak a környező gabonatáblától, a koncentrált energiasugárzással felpuhított szalmaszálak pedig nem törnek, hanem szabályos ívben meghajlanak. Ennélfogva itt a kalászok egy idő után kiegyenesednek, és tovább növekednek, nem úgy, mint a letaposott gabonaszáraknál. Ráadásul a meghajlott szalmaszálak sokszor bonyolult alakzatokat képeznek: köröket, spirál alakú mintákat, hajfonatszerű szerkezeteket.
Léteznek a megszokottól teljesen eltérő gabonakörök is. Meglehetősen fura ábrára bukkantak Magyarországon, egy Cegléd mellett búzatáblában 2003. május 28-án. Úgy nézett ki, mint egy félbehagyott 8-as szám. Különlegességét az adta, hogy a rajzolatát nem a búzaszálak elhajlítása, hanem az elszíneződése okozta. Kb. 1,5 méter széles sávban egy szabályos körgyűrűt rajzoltak, majd szorosan alája egy nagyobb átmérőjű ellipszist. Ez lett volna a 8-as szám alja, de csak félig készült el. A bal oldala hiányzik. Vagy megzavarták őket a rajzolásban, vagy ez a félig kész 8-as valamilyen szimbólum, amely nálunk ismeretlen. A tájolását sem bízták a véletlenre, mert a hossztengelye éppen észak-déli irányban helyezkedik el. Vizsgálataik során a magyar UFO-kutatók semmilyen biokémia szer vagy vegyszer nyomát nem találták, ezért nem tudták megállapítani, hogy a sárga búzatáblába hogyan került a fekete ábra. Égés, pörkölődés nyomaira sem bukkantak, és a radioaktivitás szintje is megfelelt a normál háttérsugárzásnak. Az elszíneződött búzaszálak pozitív mágneses kisugárzását ők sem tudták megmérni, mert az éteri sugárzás kimutatására jelenleg nem létezik műszer. Ennek a fajta sugárzásnak az érzékelése ma még csak varázsvesszővel lehetséges, ami a tudomány jelenlegi álláspontja szerint nem tekinthető egzakt mérési eredménynek. 
Különös tulajdonságuk még ezeknek az ábráknak, hogy az egyes minták közepén misztikus hangokat lehet hallani. Magnószalagra véve a NASA tudósai kielemezték ezeket a hangokat, és arra a következtetésre jutottak, hogy ez feltehetően egy idegen civilizáció meglehetősen gyors ritmusú beszéde. Valószínűleg így akarnak közölni velünk valamit, de nem értjük, hogy mit. Időközben a kör alakú ábrák kiegészültek bonyolult piktogramokkal is, amelyek Földünkön honos állatokat ábrázolnak. Ezek a művészi színvonalú rajzok feltehetően azt a néhány tudós által vallott nézetet akarták szétoszlatni, mely szerint ezeket az ábrákat ionizált légörvények hozzák létre.
Valamivel érthetőbb már az a jelenség, hogy az állatok messze elkerülik ezeket az ábrákat, a különös jelek környékén tartózkodó emberek pedig egy idő után fejfájásra majd hányingerre, szemgyulladásra panaszkodnak. Ennek minden bizonnyal az a magyarázata, hogy az UFO-ból kiáramló koncentrált szubatomi energiasugárzás elnyelődik az elhajlított gabonaszálakban, valamint a talajban, és az erős sugárzás többletenergiát sugároz a szervezet Yang meridiánjaiba. Mint már szó volt róla, a meridiánrendszer energiaegyensúlyának felbomlása különböző betegségeket vált ki a szervezetben, és ennek legkorábban észlelhető megnyilvánulása a fejfájás. Akadnak azonban olyanok is, akikre éppen ellenkező hatást gyakorol ez a sugárzás, megszabadulnak fájdalmaiktól, és megerősödnek. Ez akkor fordul elő, ha az illető Yang energiahiányban szenved. Az ily módon bevitt többletenergia helyreállítja a meridiánrendszer egyensúlyát, és megszünteti a betegséget. Ennél is különösebb jelenséget idéz elő a gabonakörökben felszedett magvak elfogyasztása. A bennük koncentrálódott energia megnöveli a szervezet bioenergia-szintjét, ami a felgyorsult anyagcserétől kezdve az álmatlanságon át különböző víziók átéléséig sok mindent okozhat. Gyakran megesik az is, hogy az illető testéből kiáramló fokozott energiasugárzás rövidzárlatot okoz a környezetében levő elektromos berendezésekben.
A koncentrált szubatomi energiasugárzást azonban nem csak közvetett úton lehet érzékelni, hanem minden esetben kimutatható a jelenléte varázsvesszővel is. Erős energiasugárzás esetén a kör középpontjába helyezett iránytű körbe forog, az elektronikus hang- és képrögzítő készülékek időlegesen működésképtelenné válnak, a rádiók pedig elhallgatnak. Az iránytű vad forgásának az az oka, hogy a mágnesezett nyelv megpróbál függőleges helyzetet felvenni. Ez is azt bizonyítja, hogy a mágnesező hatás felülről érkezett, de már csak az alsó pólus, a besugárzott föld van jelen. A szubatomi energiasugárzás intenzitására jellemző még, hogy az ezeken a helyeken learatott gabonaszemeken a biológusok különböző génmutációkat fedeztek fel.
A legelgondolkoztatóbb azonban egy hatalmas ábrának az a négy egymás mellé rajzolt jele volt, melynek megfejtése arra enged következtetni, hogy ebben a figyelemfelkeltő tevékenységben Atlantisz vagy Lemuria elsüllyedt civilizációja is szerepet vállalt. Ez az óhéber nyelven közölt üzenet így szólt: “Hadd éljünk!” Ennek realitását támasztja alá az a sokak által nem eléggé hangsúlyozott megfigyelés, hogy a gabonatáblákban a nagyméretű körök mellett nem egy esetben láthatók voltak kisebb háromszögek is. Ezenkívül a körök túlnyomó része is egy óriási háromszög alakú területen található, amely arra utal, hogy ennek a körülménynek alapvető jelentősége van a titok megfejtésében. Nem zárható ki, hogy a két föld alá vonult civilizáció ezzel a képzettársításra ösztönző szimbólummal kívánta felhívni a figyelmünket arra, hogy ők a Bermuda-háromszög illetve a Sárkány-háromszög térségében élnek.
Mindezen fáradozások ellenére a hivatalos tudomány mind a mai napig nem hajlandó elismerni, hogy ezek az ábrák egy magasan fejlett civilizáció művei. Amíg csak köröket rajzoltak a gabonatáblákba azt mondták, hogy ez a forgószél műve. Erre földi állatokat ábrázoló alakzatokat, majd különféle feliratokat készítettek. Ezt követte egy óriási pókháló pontos kirajzolása, majd egy rúdmágnes tudományos alapossággal ábrázolt mágneses mezeje. Ekkor azzal álltak elő, hogy ezt a hamisítók művelték. Mindezek láttán új módszerekhez folyamodtak. Egyre bonyolultabb, kézi úton egy éjszaka alatt elkészíthetetlen ábrákat kezdtek el rajzolni. Köztük egy Mandelbrot-ábrát, amelyről még a cambridge-i egyetem matematikai tanszékének professzorai is azt nyilatkozták, hogy ilyen rövid idő alatt, és ilyen precizitással kivitelezve ők sem mernék vállalni az elkészítését. Ezt követően egy olyan piktogramot hoztak létre, amely 175 különböző nagyságú ábrából állt. Erről a 700 méter kiterjedésű, és teljes egészében csak repülőgépről látható piktogramról már senki sem hihette, hogy az éj leple alatt, megtévesztés céljából készült; hacsak nem szállta meg egy hadseregnyi hamisító a környéket, hogy reggelre készen legyenek vele. Mellesleg ezt az esetet több szemtanú is látta különböző irányból. Az egybehangzó élménybeszámolók alapján ezt a csodálatos formációt két szivar alakú UFO készítette 30 másodperc alatt. Miután nekik sem hittek a kutatók, az idegenek ember által megközelíthetetlen helyeken kezdtek el rajzolni. Sarki területek havában, majd elérhetetlen szakadékok mélyén hoztak létre elképesztő ábrákat. Ezek azonban mesze voltak, és a tudósok nem vették maguknak a fáradtságot, hogy megtekintsék őket. 
A tudati felvilágosításunkat szorgalmazó idegenek még ekkor sem adták fel, hanem taktikát váltottak. Technikai fölényüket kihasználva nem csak megrajzolták az egyre komplikáltabbá váló ábráikat, hanem besugározták őket gyógyító energiával. Ez úgy derült ki, hogy egy légzési allergiában szenvedő angol asszony azt érezte, hogy összeszorul a torka, amikor belépett egy óriáskereket ábrázoló gabonakörbe. Miután hazament, néhány napi torokfájás után légzőszervei kitisztultak, és megszűnt az évek óta tartó betegsége. Cherry Needham gerincbántalomban szenvedett. Egy kora nyári napon valamilyen láthatatlan erő a lockeridge-i alakzat közepébe vonzotta. Amint távozni akart belőle, a titokzatos erő visszahúzta a gabonakörbe. Állj fel, és forogj – suttogta egy idegen hang. A beteg megszívlelte a tanácsot. A következő héten örömmel tapasztalta, hogy fájdalma teljesen megszűnt. 1997-ben a petersfieldi Diana M. szintén egy gabonakörben szabadult meg a csontritkulás által okozott fájdalmától. 
Ezekre az esetekre nem tudnak magyarázatot adni a tudósok. Ezért most az ilyenkor szokásos taktikát alkalmazzák, agyonhallgatják az ügyet. Sajnos még az ismeretlentől való félelem is a kezükre játszik. Nem régen két angol szemtanú a Wilt Shire-megyei Knapp dombon állva alacsonyan szálló helikoptereket figyelt meg a frissen készült gabonakörök fölött. Egyikük egy plazmaburokkal körülvett UFO-t üldözött, amikor megjelent egy másik fénygömbnek látszó jármű, és most az kezdte el üldözni a helikoptert. Ezt a bizarr eseményt a szemtanúk videó kamerával rögzítették, de eddig még nem mertek vele a nyilvánosság elé állni. Mindenesetre elgondolkodtató, hogy a brit légierő miért üldöz “nem létező UFO-kat” olyan gabonakörök felett, amelyeket “hamisítók” készítettek.
Újabban már jégköröket is készítenek. Az északi államokban, ahol az év túlnyomó részében hó és jég fedi a tavakat nem gabonaköröket rajzolnak, hanem ugyanolyan méretű jégköröket. A megpörgetett UFO hajtóműveiből kiáramló koncentrált szubatomi energiasugárzás percek alatt megolvasztja a jeget, és korong alakú lék keletkezik a tavon. Ilyen léket először Svédországban fedeztek fel, majd megjelent Finnországban, Lengyelországban és Észak-Amerikában is. A legnagyobb átmérőjű elérte a 20 métert. Hamisításról szó sem lehet, mert a hozzájuk vezető hóban nem találhatók lábnyomok. Friss hó sem esett, ami eltüntetné a hamisítás bizonyítékait. Egyébként is ki az a bolond, aki 0,5 méter vastag jeget 120 méter hosszan körbefűrészel –30 oC-os hidegben anélkül, hogy ebből bármi haszna származna. Volt olyan hely, ahol 6 db jégkör is állt egymás mellett. Gyakoriak a hókörök is. Ezeknél a jégre rakódott havat gyűrű alakban szétfújják, és csillogó jégréteg látszik az alján. Alulról fakadó hőforrás sem hozhat létre ilyen képződményt, mert annak előbb a jeget kellene megolvasztani. Az is furcsa, hogy a gyűrű alakban kiolvasztott léken belül nem képződik úszó sziget. A belső, kör alakú jégtáblát egy 0,5 méteres kis híd köti össze a külsővel. Ez az alakzat egyébként a meteorológiában a jégréteg nemzetközileg használt szimbóluma. Nem valószínű, hogy a természeti erők tudnának erről, és ilyen piktogramokat alakítanának ki nekünk. 

Hivatalos körök gyakran hivatkoznak Orson Welles 1938-ban sugárzott rádiójátékára “Világok harca” címmel, amely az Egyesült Államokban országos pánikot keltett. Ez a balul sikerült rádióadás állítólag rámutatott arra, hogy az ismeretlentől való félelem kollektív hisztériát eredményez. Nagy a valószínűsége azonban annak, hogy a kormányszervek titkolódzása nem a pánikkeltéstől való félelemnek tudható be, hanem sokkal inkább annak, hogy az ily módon megszerzett információkat katonai titokként kezelik. Erősen gyanítható, hogy a nagyhatalmak szigorúan őrzött laboratóriumaiban, óriási költséggel, és speciális szakemberek bevonásával intenzív kutatások folynak az UFO-k által használt rejtélyes energia mibenlétének kiderítésére. A szerencsétlenül járt UFO-k darabjainak, valamint a különböző meghibásodások folytán viszonylag ép állapotban birtokukba jutott példányoknak az analizálása útján lázas sietséggel folyik a járművek hajtóművének rekonstruálása.
A titok hosszú távú megőrzésének elengedhetetlen feltétele volt a közvélemény manipulálása, az emberek félrevezetése is. Ezt a feladatot a Központi Hírszerző Hivatal látta el. Tevékenységük leghatékonyabb eredménye a “Project Blue Book”-on alapuló Condon jelentés volt, amely megpróbálta nevetségessé tenni a korábban feljegyzett UFO-megfigyeléseket. Edward U. Condon az UFO-jegyzőkönyveket kivizsgáló tudományos bizottság elnöke ezt úgy érte el, hogy a teljesen egyértelmű és megcáfolhatatlan eseteket egyszerűen figyelmen kívül hagyta, a többit pedig meteorológiai megfigyelő ballonnak, földi rakétakísérletnek vagy atmoszferikus optikai jelenségnek minősítette. A Colorado Egyetemen két éven át folytatott vizsgálat 1969-ben fejeződött be, és a tudományos körökben is erősen vitatott értékelés közzététele évtizedekre visszavetette az UFO-kutatást. Ettől kezdve egyetlen neves tudós sem volt hajlandó komolyan foglalkozni ezekkel az észlelésekkel, és az újságírók is lépten-nyomon nevetségessé tették azokat, akiknek ilyen jellegű élményben volt részük. Némi változás csak az utóbbi években, Condon beismerő nyilatkozata után állt be. Közvetlenül halála előtt ugyanis bevallotta, hogy a “Blue Book”-ként hírhedtté vált dezinformációs jelentést a CIA utasítására állította össze.
Ami azt illeti, ez a beismerés a közvélemény számára nem okozott meglepetést. Az emberek kezdettől fogva sejtették, hogy ez a tudományos köntösbe öltöztetett bohóckodás nem más, mint egy átfogó dezinformációs hadművelet. Az újságírók sem titkolták a véleményüket erről az ügyről olyannyira, hogy vicceket is gyártottak róla. Ezek közül legszellemesebb egy karikatúra volt. Ezen két apró termetű ufonauta magával vonszolja Edward Condont, hogy a háttérben látható repülő csészealjjal elrabolják. A Colorado Egyetem kapujában álló professzortársai utánaszólnak: “Nyugalom dr. Condon, mondja csak azt, hogy mi semmit sem hiszünk el az egészből.”

Mivel a világ eddig két egymással szembenálló nagyhatalom érdekszférájába tartozott, biztonsági szempontból érthető volt ez a nagyfokú titoktartás, indokolt volt a technikai fölény megszerzésére való törekvés. A legutóbbi évek politikai eseményei, a nagyhatalmak egymással való kibékülése azonban egyre kevésbé indokolják ezt a titkolódzást. Az enyhülés következtében a katonai tömbök lassan feloszlanak, és belátható időn belül megszűnik a világ megosztottsága. Ilyen körülmények között nem az elzárkózás, hanem a helyzet nyílt feltárása lenne a kívánatos politika. A rendelkezésre álló információk kicserélésével, a kutatási lehetőségek egyesítésével nagyobb eredményeket lehetne elérni, mint egymástól elszigetelt, sokszor párhuzamosan folyó kísérletezgetésekkel.
Nem segíti elő az együttműködést, hogy a nemzetbiztonsági hivatalok által elrendelt kényszerű hallgatásnak politikai okai is vannak. Ez abból a felismerésből ered, hogy ha a szubatomi energia hasznosítási módja széles körben ismertté válna, akkor a fejlődő országok nagyon gyorsan felzárkóznának, és komoly geopolitikai tényezővé válnának a világban. Különösen nagy a valószínűsége Kína és India gyors felemelkedésének, mivel itt még a nyugati országok polgáraiban meglevő hitetlenkedést, kételkedést sem kell legyőzni. A kínaiak és az indiaiak a szabadenergia hasznosítási módjait teljesen természetesnek találnák, úgy kezelnék, mint őseik elfelejtett tudományának újbóli birtokba vételét. 
Egyébként ez a folyamat már be is indult. 2004-ben az indiai Energiaügyi Minisztérium nyilatkozatot adott ki, mely szerint fokozatosan új energiatermelési eljárásokat, eszközöket vezetnek be, és beszüntetik a kőolaj-alapú technológiák alkalmazását és gyártását. A hír nagy meglepetést okozott a külföldi újságírók számára. Többen is megkérdezték, hogy miféle technológiáról van szó. Felvilágosítást azonban nem kaptak, mert a kormány a szűkszavú nyilatkozat után mély hallgatásba burkolódzott. Mivel a közeljövőben újfajta repüléstechnikai eszközöket is ígértek, a bejelentés derült égből villámcsapásként érte nagyhatalmakat. Nem csoda, hogy újabban India bizonyos területein fokozott kémtevékenység zajlik. A nyugati kormányok nagyon kíváncsiak arra, hogy az indiai szakemberek hol tartanak a paradigmaváltásban. Azért is nagy a valószínűsége a technikai lemaradás gyors behozásának, mert ezekhez a fejlesztésekhez nincs szükség horribilis összegekre, és csúcstechnológiára sem. A sok pénz egyébként sem mindig előny a fejlesztések során. Amikor az amerikaiak fellőtték az első űrhajóikat, hamar rájöttek, hogy a kozmoszban a golyóstoll nem működik. Gravitáció hiányában nem jön ki a tinta belőle. Erre kifejlesztettek egy tollat, ami fejjel lefelé is ír, és víz alatt is működik. Emellett üvegre is lehet vele írni, és +300 oC-ig működőképes. Mindez egy évtizedbe, és 12 milliárd dollárba került. Ezzel szemben mit csináltak az állandó pénzszűkében levő oroszok? Ceruzát használtak. Semmibe sem került, és ezzel fagypont alatt is lehet írni.
A fejlődésben jelenleg élen járó 300 millió fős Egyesült Államoknak nem érdeke, hogy másod- illetve harmadrendű hatalom legyen az 1,3 milliárd fős Kína, illetve az 1 milliárd lakosú India mögött. Nem is szólva a régi vetélytárs, Oroszország feléledéséről. A Szovjetunió szétesése nem csak politikai téren, hanem gazdaságilag is padlóra juttatta Oroszországot; a szubatomi energia széleskörű hasznosítása azonban potenciális esélyt adna az oroszok újbóli felkapaszkodására. Ráadásul az ingyen energia lehetővé tenné a nyomor és a bűnözés felszámolását, így a volt ellenfél ütőképességét belső nehézségek sem nehezítenék többé. Amerikának jelentős kára származik abból, hogy a titkos kutatások eredményeit nem dobja piacra; de elég gazdagok ahhoz, hogy ezt megtehessék. Ez a gondolkodásmód érthető, de egy dolgot figyelmen kívül hagy. Az új technológia elterjedésének akadályozásával, a régi technológia konzerválásával rohamosan pusztul a környezetünk, és a nagy titkolózások közepette egyszer csak megsemmisül a világunk. Ebben az esetben már nem lesz jelentősége annak, hogy ki járt az élen a fejlődésben, mert a természet tönkremenetelével az elsők ugyanúgy elpusztulnak, mint az utolsók. 
Előtte azonban az Egyesült Államok el fogja veszíteni a világgazdaságban betöltött vezető szerepét, és az ázsiai országok mellett egyre jobban lemorzsolódik. Paradox módon ezt éppen ők idézik elő rövidlátó gazdaságpolitikájukkal. A világgazdasági folyamatokat szemlélve egyértelműen megállapítható, hogy Kína felemelkedéséhez, szuperhatalommá válásához éppen a legnagyobb vetélytárs, az Egyesült Államok járul hozzá a legintenzívebben. Az amerikai tulajdonban levő multinacionális vállalatok ugyanis sorra szerelik le csúcstechnológiát megtestesítő üzemeiket Kelet-Európában, és telepítik át Kínába, mert ott még olcsóbb a munkaerő. Ezáltal Kína nem csak gazdaságilag erősödik meg, hanem a korábban embargósnak számító technológia elsajátításával világszínvonalúvá válik az ipara is. Úgy látszik az amerikai pénzvilág irányítói nem tanulnak a hibáikból, nem látnak tovább az orruknál. A nagyobb profit érdekében a jövőjüket is áruba bocsátják. Nem csak a paradigmaváltás késleltetésével, a robbanásszerű fejlődést biztosító ezoterikus felismerések semmibevételével, hanem a jelenlegi ismereteik elkótyavetyélésével is maguk alatt vágják a fát. 

A kiszivárogtatott hírek szerint az UFO-k különböző planétákról érkeznek, és a világ számos pontján, több ezer méteres mélységbe telepített hatalmas tenger alatti bázisokon állomásoznak. Ezeken a városszerű bázisokon közel 4000 űrhajó tartózkodik állandó jelleggel, a szakértőkből álló személyzeti állomány pedig meghatározott időközönként cserélődik. A földönkívülieknek azonban nem csak az óceánok mélyén vannak támaszpontjaik, hanem a szárazföldön is. Korábban titkosan kezelt katonai információk szerint az Egyesült Államok területén már több mint tíz földalatti bázis van az idegenek tulajdonában, ezek közül kettő hivatalosan is engedélyezett. A jelek szerint a Földön kívüli asztronauták nem inváziós céllal érkeztek a Földre, szerepük kizárólag a megfigyelésre korlátozódik. Sok ember számára természetes, hogy ezek az űrlények ellátogatnak hozzánk. Korábban a sci-fi írók azzal rémisztgettek bennünket, hogy a galaktikus jövevények elpusztítják a Földet, sugárfegyvereikkel lerombolják városainkat és kiirtják az emberiséget. Ezzel szemben a megfigyelések zöme azt bizonyítja, hogy a hozzánk látogató idegenek antik istenekre emlékeztető olimposzi közönnyel viseltetnek irántunk.
Sokan sérelmezik is, hogy miért nem veszik fel a közvetlen kapcsolatot az emberiséggel. Ennek több oka is lehet, ezek közül a legvalószínűbb, hogy a két civilizáció között óriási a fejlődésbeli különbség, így egyszerűen nem tudnak mit kezdeni velünk. Az ő viselkedésük hasonlatos ahhoz, ahogy mi viselkedünk a termeszhangyák társadalmával szemben. Ha valaki meglát az erdőben egy termeszhangyavárat, mit tesz vele, elpusztítja? Nem, legfeljebb érdeklődéssel figyeli. Ugyanezt teszik a hozzánk látogató idegenek is velünk. Pusztító szándékuktól azért sem kell tartanunk, mert az univerzum törvényei szigorúan tiltják, hogy egy intelligens erő fejletlenebb civilizációkat megtámadjon és megsemmisítsen. A másik ok, hogy bármely civilizáció csak élve jelent értéket, egy holt bolygó maximum nyersanyagbázisként jöhetne szóba, de az ő fejlettségi szintjükön már nem valószínű, hogy nyersanyagszükségleteiket bányászás útján elégítik ki. Ők úgy lehetnek velünk, mint mi a természettel, ha kipusztítanánk a föld növény- és állatvilágát, mire mennénk vele? A földi élet, úgy ahogy az univerzum, csonkítatlanul, a természet törvényei által megteremtett harmonikus egységben képes csak kiteljesedni. Sokan feltehetnék azt a kérdést is, hogy jó-jó, de mi van akkor, ha egy paranoiás őrült beszabadul az erdőbe, és széttapossa a termeszhangyák várát? Ilyen őrültek természetesen bármely értelmes lények által lakott bolygón lehetnek, de ezekre a felelősségteljes kozmikus utazásokra olyan személyeket küldenek ki, akik magas intelligenciával és kifogástalan etikai érzékkel rendelkeznek, vagyis olyanokat, akik tisztában vannak cselekedetük következményeivel. Vannak, akik azért aggódnak, hogy az idegenek majd beleavatkoznak az életünkbe, megváltoztatják a politikánkat. Erre szintén azt lehet válaszolni, hogy ha mi látnánk, hogy a sötétebb színű hangyák háborút indítanak a világosabb színűek ellen, akkor beavatkoznánk ebbe a konfliktusba? Minden bizonnyal nem, mivel semmi érdekünk sem fűződne hozzá. 

Einstein számításai szerint a világegyetem átmérője 216 milliárd fényév. Ez a hatalmas térség kb. 100 milliárd galaxist, és hozzávetőleg 1023 számú égitestet tartalmaz. Csupán a mi közvetlen világunk, a 0,1 millió fényév átmérőjű Tejútrendszer csillagjainak a száma is min. 100 milliárdra tehető. Feltehetően minden nap körül kering legalább 1, maximum 10 bolygó. Ezt átlagolva nagyjából 500 milliárd bolygóval számolhatunk. Ha csak minden százmilliomodik planétán alakul ki a kedvező körülmények hatására élet, már akkor is ezres nagyságrendű a körülöttünk lévő élő bolygók száma. Tegyük fel, hogy minden száz civilizáció közül kilencven életképtelenné válik, vagy elpusztítja önmagát. Még így is marad ötszáz életképes társadalom a környezetünkben. Ha ezeknek a 90%-a fejletlenebb mint mi, akkor nem lehet tudomásuk a létezésünkről, de még ebben az esetben is marad ötven olyan civilizáció, akik tudnak rólunk. A roppant nagy távolságok miatt valószínű, hogy csak egy kis részük képes eljutni hozzánk. A közvetlen környezetünkben lévő és bennünket időnként meglátogató civilizációk száma azonban elérheti a húszat is. Lehet, hogy ezek egy része valamilyen szempontból érdektelennek találja a mi fejlődésünket, és közöttük csupán tíz akad, akik rendszeresen érdeklődnek a sorsunk iránt. Ezek a civilizációk feltehetően a közvetlen szomszédaink, és könnyen megeshet, hogy nem puszta kíváncsiságból figyelik fejlődésünk menetét.
Múltunk érthetetlen hézagai, fejlődésünk menetének ugrásszerű változásai arra engednek következtetni, hogy mi egy galaktikus kísérlet alanyai vagyunk, egy bolygóközi hibridizációnak köszönhetjük a létünket. A beavatkozás több tízezer évvel ezelőtt történt, azután magunkra hagytak minket, hogy lássák, mire jutunk. Az elinduláshoz szükséges segítséget megadták nekünk, a többi már rajtunk múlik. Fejlődésünk menetébe nem avatkoznak be, mert minden civilizációnak be kell bizonyítania az életképességét. Ha ez a saját erőnkből sikerül, akkor befogad bennünket a galaktikus társadalom. Ha nem sikerül, akkor kiselejteződünk, és helyünket átveszi egy újonnan induló életképesebb civilizáció. Nem zárható ki tehát, hogy minket kozmikus rezervátumként tartanak nyilván. Ez a kísérlet ráadásul egyszerre több szálon fut. Ezt látszik alátámasztani az a tény is, hogy a Földön több, egymástól jól elkülöníthető rassz él, amelyek közvetlenül nem származhattak egy közös őstől. Az egyes népcsoportok sokrétűsége, és az így felhalmozott génanyag gazdagsága is növeli galaktikus szomszédaink évezredek óta tartó érdeklődését.
A galaktikus civilizációk minden bizonnyal nem ok nélkül végzik ezt a tevékenységet. Az élet továbbadása, az értelem terjesztése valószínűleg a globális túlélés érdekében történik. Az univerzális élet feltehetően versenyfutásban áll az idővel. A világegyetem intelligens lényei minden igyekezetükkel megpróbálják kimenteni az értelmet az újabb ősrobbanás előtti teljes megsemmisülésből. Ez azonban csak úgy lehetséges, ha minél rövidebb idő alatt minél több civilizáció alakul ki az univerzumban. A későbbi sikeres menekülés valószínűsége ugyanis annál nagyobb, minél nagyobb tömegű intelligencia segíti elő ennek az akciónak a lebonyolítását. Az élet megindulását követően az első civilizáció feltehetően igen keservesen, és nagyon hosszú idő után alakult ki, az evolúciós fejlődés klasszikus szabályai szerint. Évmilliárdok telhettek el addig, amíg sok-sok sikertelen próbálkozás után végre létrejött az első életképes társadalom. A technikai fejlődés egy adott szintjén azután az univerzum úttörői kijutottak a kozmoszba, és látván, hogy teljesen egyedül vannak, a küldetés vágyától ösztönözve elkezdték az arra alkalmas bolygókon terjeszteni az élet csíráit. Ez azt eredményezte, hogy a következő civilizációk kialakulásához már jóval kevesebb idő kellett, hiszen egy-egy fejlődési periódus megkezdéséhez szükséges feltételeket készen kapták. A galaktika első értelmes lényei hosszú időn át szerzett tapasztalataik alapján minden bizonnyal tisztában voltak azzal is, hogy életképes civilizációt nem lehet máshol kifejlődött élőlények áttelepítésével létrehozni.
Minden egyes bolygónak más a gravitációs kisugárzása. A szomszédos égitestek különböző elrendeződése miatt minden bolygót más jellegű gravitációs besugárzások érnek. Nem utolsósorban az egyes bolygók klimatikus viszonyai, a fényerő, az átlaghőmérséklet, a légnyomás vagy a levegő oxigéntartalma is eltérőek lehetnek. Mindezek együttvéve azt eredményezik, hogy bármely élőlény csak a saját bolygóján kifejlődve lehet életképes. Az élet terjesztése és a fejlődés gyorsítása tehát csak szakaszosan lehetséges. A légkör, a víz és egyéb klimatikus feltételek kialakulása, vagy kialakítása után nem lehet azonnal fejlett élőlényeket telepíteni egy bolygóra. Az életet a legegyszerűbb élőlényekkel, az egysejtűekkel, vagy a rendkívül tűrőképes kék algák betelepítésével célszerű megkezdeni. A következő lépcsőfok, a fejlődés új irányának kijelölése csak akkor lehetséges, ha az előző fejlődési periódus életképes volt. Az újabb csírákat, illetve fejlettebb élőlények esetén a hibridizációhoz szükséges géneket, spermákat mindig az illető bolygón kifejlődött élőlényekbe kell bevinni, mert az ő génjeik az évmilliók során már alkalmazkodtak a helyi viszonyokhoz, így biztosítva van az életképes továbbfejlődés alapfeltétele. A “fajtanemesítés” után létrejött új egyedeket azután megint hosszú időre magukra hagyják, hogy ismét bizonyíthassák életképességüket. 
Az emberi faj kialakulásának lépcsőzetes módját számos régészeti lelet is bizonyítja. Ezek közül legrészletesebb adatokkal az agyagtáblákon megörökített sumér nyelvű feljegyzések szolgálnak. Az ékírásos szövegek hitelességét az ősi mezopotámiai templomok épen maradt domborművei támasztják alá, amelyek vizuális formában is megjelenítik az ember teremtésének egyes fázisait. E szerint az első ember a Földön talált majomember és az istenek “megkettőzésével” készült. Ez a kifejezés minden bizonnyal arra utal, hogy a művelet beindításánál sejtfúziót alkalmaztak. Ennél az eljárásnál két különböző fajtájú élőlényből vett sejteket egyetlen szupersejtté egyesítenek, amelyben két sejtmag és egy kettős, párba állított kromoszómakészlet van. Amikor ez a sejt osztódni kezd a sejtmagok és a kromoszómák egy új típust hoznak létre, amely különbözik a fúzió előtti sejtektől. Az eredmény két utódsejt, melyek olyan új genetikai kódot hordoznak, ami az őssejthez képest teljesen más. Ehhez az “istenektől vett vér” sejtjeit használták. Erre a meglehetősen bonyolult átalakításra feltehetően azért volt szükség, mivel a majomember 24 kromoszómapárból álló génkészletét nem lehetett közvetlenül “összeházasítani” az istenember 23 kromoszómapárt hordozó sejtjeivel.
Az ily módon létrejött előember még meglehetősen primitív volt, testét tetőtől talpig szőr borította, és szokásai, táplálkozási módja alapján inkább hasonlított az állathoz, mint az emberhez. Értelme azonban jóval meghaladta a majomemberét, és ami a legfontosabb, sejtjei 23 kromoszómapárt tartalmaztak. Ez lehetővé tette a további finomítás leegyszerűsítését. A hibridizációt most már a kromoszómák egyetlen sejtben történő kombinációjával végezték. A művelethez előemberek hímivarsejtjeit, és az istenek hitveseinek petesejtjeit használták, és ettől kezdve az új egyedek nem lombikban, hanem mesterséges megtermékenyítés útján, isteni szülőanyák méhében fejlődtek ki. Ezt követően a fajtanemesítés már magától is folytatódott azáltal, hogy a lépcsőzetes beavatkozások eredményeként született egyedek közül csak a hímneműeket tartották meg, nevelték fel. Erre azért volt szükség, mert a nőstény utódok földi világba engedése esetén fennállt a veszélye annak, hogy a korábbi, primitív fajta egyedeivel is párzani fognak, ami a genetikai állomány fokozatos leromlását eredményezte volna. Az “Isten ábrázatára teremtett”, egyre tökéletesebb hímek ilyen irányú tevékenysége azonban minden esetben fajtanemesítéssel járt, ami tovább gyorsította az emberi evolúció menetét. 
Ebben a fejlődésgyorsító folyamatban természetesen előfordulhatnak kudarcok is. Ilyenkor az élet irányítását végző, isteni szinten álló értelmes civilizációk valószínűleg elpusztítják a fejlődés legutolsó fázisát, és újraindítják ezt a periódust. Az sem elképzelhetetlen, hogy az új periódus megindítása előtt módosítják az életfeltételeket, pl. a környező égitestek átrendezésével nagyobb lelki megterhelést okozó gravitációs sugárzásokat irányítanak az illető bolygóra annak érdekében, hogy minőségileg fejlettebb egyedeket kapjanak. A mi világunkban ennek egyértelmű bizonyítéka a Hold utólagos pályára állítása a Föld körül, melynek időpontja összefüggésben állhat az előző, elfajzott, a teremtés rendjét végrehajtani nem akaró civilizáció megsemmisítése érdekében keltett özönvízzel.
A földi élet fejlődésében beálló rendellenességek globális megoldására egyébként korábban is találunk példát a Föld történetében. Nem egy tudós állítja, hogy 65 millió évvel ezelőtt a dinoszauruszok hirtelen történt kipusztulása is egy Földünknek ütközött kb. 20 km átmérőjű kisbolygó vagy üstökös becsapódásának a következménye. Ez az égitest azonban feltehetően nem óceánba, hanem a szárazföldbe csapódott be, így a keletkező óriási robbanáshőtől az egész Földön összefüggő erdőtüzek keletkeztek. A dinoszauruszok tehát nem vízbefúlás folytán pusztultak el, hanem tűzhalált szenvedtek. A felperzselődött erdők által keltett szén-monoxid felemésztette a levegő oxigéntartalmát, ezért a föld alatt élő állatok is elpusztultak. A különböző földtörténeti korokból származó kőzetlerakódások tanulmányozása során a tudósok azt is megállapították, hogy ennél a kataklizmánál olyan intenzív hő keletkezett, amely az erdőkön és a felső talajrétegekben levő olajpalán kívül a levegő nitrogéntartalmát is elégette. Az ily módon képződő nitrogénvegyületek később savas esőket eredményeztek, amelyek a koromfelhők miatti huzamos fényhiánnyal együtt az akkori növényvilág teljes pusztulását okozták. Ennek következtében megszakadt a tápláléklánc, ami a katasztrófát túlélő állatfajok, így a föld alatt megmaradt sárkánygyíkok sorsát is megpecsételte. Hasonló sorsra jutottak az óceánokban élő őshüllők is, mivel a tartós fényhiány eredményeként kipusztult a tengerek planktonállománya, ami a vízben élő állatok láncreakciószerű éhenhalásához vezetett.
Ezt követően a Föld élővilágát szinte teljesen újra kellett teremteni, így ennek tudható be, hogy a jelenlegi növény- és állatvilág jóformán nem is hasonlít arra, amely évmilliárdok során jellemző volt a bolygónkra. Ez a totális pusztítás valószínűleg a végső állomása volt a természet megteremtésének. Legalábbis ezt a következtetést lehet levonni a “Héber mítoszok” című szöveggyűjteményből: “Ezer világot teremtett az Úr kezdetben, majd megint csak újabb világokat hozott létre, és a szemében mindez semmi sem volt. Az Úr világokat formált, majd lerombolta őket; fákat ültetett, majd kitépte őket, mert még kuszán nőttek, és egyik a másik rovására növekedett. Újabb és újabb világokat teremtett, majd rombolt le, mígnem megalkotta a mi világunkat. Ekkor így szólt: Ebben a világban örömömet lelem, amazok nemtetszést keltettek bennem.”
A későbbi kataklizmák már nem jártak ilyen mértékű következményekkel a Föld élővilágában, mert a “Nemezisként” érkező égitestek nem a szárazföldre, hanem az óceánba csapódtak be, de a globális méretű pusztulást ezekben az esetekben is radikális változások követték a természetben. Ez nem azt jelenti, hogy a nagy világégés óta eltelt 65 millió év alatt kizárólag özönvíz pusztított a Földön. A geológiai kutatások szerint az egyes özönvizek között periodikusan megfigyelhetők tűz általi pusztulások is. Ezeket a kataklizmákat azonban nagy valószínűséggel nem totális pusztulást eredményező kisbolygó-becsapódás, hanem aktív vulkáni tevékenység okozta, amit szintén égitestek váltottak ki, de más formában. A fizikusok már régóta tudják, hogy több bolygó együttállásakor egyfajta gravitációs ágyú irányul a Napra, melynek felületén intenzív napfolttevékenység indul el. Ez a gravitációs anomália mágneses viharokat kelt a Föld magnetoszférájában, ami kihat a nagy vastartalmú belső magra is. A Föld belsejének háborgása óriási erőket gerjeszt, amelyek vulkáni tevékenység formájában törnek a felszínre. Ne becsüljük le ezt a gerjesztő hatást, mert egyetlen napkitörés energiája 10 millió hidrogénbomba erejével ér fel. Azt még egyelőre nem tudjuk, hogy ennek a gravitációs ágyúnak a Földre gyakorolt hatását pontosan mi váltja ki, de az ily módon fellépő erőt már megmértük.
Régóta ismert tény, hogy az inga lengési síkja a Föld forgása miatt lassan elfordul. Maurice Allais francia professzor éveken át kutatta ezt a jelenséget egy óriási inga segítségével. 1954. június 30-án a párizsi teljes napfogyatkozás alkalmával azonban meglepő változást tapasztalt. Abban a pillanatban amint a Hold eltakarta a Napot, az inga lengési síkja hirtelen 5o-kal elfordult. A Nap-Hold-Föld együttállás alatt az elfordulási szög tovább nőtt, majd a fogyatkozás végén visszaállt a szokásos értékre. Az eredmény annyira meghökkentő volt, hogy később Erwin Saxl, a harvardi egyetem professzora és Mildred Allen, az 1970. március 7 -i bostoni napfogyatkozás alkalmával ellenőrizték a kísérletet. A Physical Review-ban közölt beszámolójuk alapján az eredmény ugyanaz volt.
Jelenlegi eszközeinkkel nem tudjuk megállapítani, hogy ennek az erőnek mi a kiváltó oka; a Nap gáztömegének háborgása, vagy a Nap-Hold együttállásból eredő gravitáció-növekedés. Ha az utóbbi, van okunk a félelemre, mert akkor a számítások szerint már teljes napfogyatkozáskor is százmilliószorosára felerősödik a gravitációs erő, ami arra vall, hogy a gravitációs kölcsönhatás nem lineáris természetű. Többszörös bolygóegyüttálláskor ez az erő tovább hatványozódik, ami nem csak az inga szárát képes elmozdítani, hanem a Föld belső magját is. Ennek elkerülhetetlen következménye a sorozatos vulkáni tevékenység, amely a Föld felszíni világára nézve nem sok jót ígér.
Nem zárható ki, hogy a Lemuriát elpusztító földrengéssorozat és tűzözön is egy többszörös bolygóegyüttállás következménye. A csendes-óceáni kontinens azonban nem csak romhalmazzá vált, de el is süllyedt, ami feltehetően annak tudható be, hogy Atlantiszhoz hasonlóan Mu szigetét is egy hatalmas gázbuborék nyomta a felszínre. Az intenzív földmozgások következtében azonban ez a gáz elillant, esetleg meg is gyulladt, így a továbbiakban nem volt ami a felszínen tartsa ezeket a földrészeket.
Ez a jelenség az ókori tudósok előtt sem volt ismeretlen. Az i. e. III. században élt kaldeus csillagász és látnok azt állította, hogy meg tudja jósolni a világ pusztulását. Baljós jövendőmondása így szól: “Én Berószosz, a Bellus értelmezője állítom, hogy a Föld a lángok martaléka lesz, amikor a Rákban összegyűlnek a bolygók, és egy sorban rendeződnek oly módon, hogy gömbjeiken keresztül egyenes vonal lesz húzható.” A legközelebbi jelentős bolygóegyüttállás 2012. december 22-én várható. A maják szent könyve, a Popol Vuh szerint az ötödik civilizáció, vagyis a mi világunk ekkor ér véget. Csillagászaink utánajártak ennek a dátumnak, és kiszámították, hogy valóban rendkívüli bolygóállás lesz ebben az időpontban. Ez a naprendszerbeli planétaelrendeződés annyira ritka, hogy csak 45 200 évenként kerül rá sor. A maják szerint a sorozatos földrengések elsősorban a Csendes-óceán nyugati partvidékét, a jelenlegi Kaliforniát fogja tragikusan érinteni. Helyzetünk azonban nem teljesen reménytelen. A földrengésveszélyes területeken a lemeztektonikai mozgások által keltett feszültségek szubatomi energiabesugárzással megszüntethetők. Erre ugyan technikailag mi még nem vagyunk képesek, de Földön túli erők igen. Egyes médiumoktól származó információk szerint ezt a szívességet a múltban már többször is megtették nekünk. Nem egy esetben hárítottak el a Földön katasztrofális kimenettel fenyegető földrengéseket, illetve csökkentették a kitörések erejét. A hopi indiánok mondái alapján erre a segítségre a későbbiek során is számíthatunk, ha kiérdemeljük. Mítoszaik szerint: “Ennek a világnak a sorsa attól függ, hogy lakói a Teremtő tervei szerint viselkednek-e”.
Platon: Timaiosz című művében Szuchisz, az egyiptomi Szaisz templomának papja így foglalta össze Szolón számára a világpusztulásokkal kapcsolatos ismereteket: “Sokszor és sokféle módon pusztultak már el emberek a Földön, leggyakrabban tűz és víz által. Ti csak egy vízözönről tudtok, holott oly sok előzte már meg. A ti (minoszi kultúrának nevezett) ősi civilizációtok a legutolsó özönvízben pusztult el. Nálatok és a többi országban az írás és az állami élet csak most fog kifejlődni, amennyiben a szokásos idő letelte előtt az ég áradata rátok nem tör. Ez csak a primitív életviszonyokhoz alkalmazkodni tudó írástudatlanokat és műveletleneket hagyja életben. Akkor megint fiatalok lesztek, és nem fogtok tudni semmit a mi történelmünkről, de a tiétekről sem. Az egyes világkorszakok között gyakori volt a tűzözön is. Amikor az égitestek letérnek pályájukról, mindent tűz emészt el a Földön. Az emberek tűzhalált halnak az istentelenségük miatt. Ám még rosszabb idők is lesznek, az emberek megundorodnak majd az élettől, és nem tisztelik többé a világot. Így a világ elkorhad, és tűz által fog megsemmisülni.” Ez utóbbi jövendölés sajnos a mi korunkra vonatkozik. Némi vigasz a túlélők számára: “A vízözönt mindig leszálló szakasz követi az egymást váltó civilizációk életében, míg a tűzözön után felemelkedés következik.” A XX. század végére, XXI. század elejére jósolt esetleges apokalipszis után tehát több ezer éven át tartó aranykor várható. Tudósaink tagadják ugyan a bennünket megelőző civilizációk létét, de a múltban történt világégések tényét nem vitatják. Őslénytani kutatóink megállapították, hogy eddig legalább ötször sújtotta a bolygónkat olyan kataklizma, melynek során az élővilág úgyszólván tejesen kihalt. Az első a földtörténeti ókorban, 440 millió évvel ezelőtt; a második pedig 360 millió éve történt. A harmadik és a negyedik a földtörténeti középkorban zajlott, 250 illetve 200 millió évvel korábban. Az ötödik, a dinoszauruszokat kiirtó csapás volt, 65 millió évvel ezelőtt. 

A legutóbbi vízözön előidézője egy kb. 10 km átmérőjű kisbolygó lehetett, ami az Atlanti-óceán közepén ütközött a Földnek. A becsapódás pontos idejét nem tudjuk. Az évezredes múltra visszatekintő népek szent könyvei mind más adatot említenek. A kiváltó ok időpontjára vonatkozóan asztrológiai utalások is fennmaradtak. Egy régi felső-egyiptomi templom mennyezeti freskóján még most is látható az a rejtélyes csillagtérkép, amely az egymást követő főpapok állítása szerint a hozzánk legközelebb állócsillagok állását mutatja az atlantiszi civilizáció pusztulását eredményező erők hatalomra jutásának idején. Csillagászati számítások alapján a tudósok megállapították, hogy ez a bolygóállás i.e. 9792-nek felel meg. Az égitest atmoszférán való áthaladása során jelentős mértékben megnőtt a légnyomás, és ennek következtében viharos szelek keletkeztek. Közvetlenül a tengerbe való becsapódás után a kráter körül több ezer °C-ra emelkedett a levegő hőmérséklete, és egy pillanat alatt vízgőzzé vált az üstökös által kiszorított roppant vízmennyiség, amely a számítások szerint kb. kétszeresére emelte a levegő páratartalmát. Ez a jelenség rövid időn belül trópusi esőzésekre emlékeztető, szűnni nem akaró záporokat okozott az egész földtekén.
A tragédiát azonban nem ez okozta, hanem az a becslések szerint 200 köbkilométernyi por és kőzetmennyiség, amely az ütközés következtében felforrósodott kráterből kilökődött, és a robbanáshőtől elpárologtatott tengervízből eredő vízgőzzel együtt a felső légrétegbe került. Ráadásul közvetlenül az ütközés után földrengések sokasága rázta meg a kontinenseket, és ez is hozzájárult ahhoz, hogy rövid időn belül eget eltakaró por- és hamufelhő borította be az egész földgolyót. Mivel a napfény nem tudott áttörni ezen a vastag felhőrétegen, hónapokig tartó vaksötétség borult az egész világra. A jelek szerint ezzel egyidejűleg 5 km magas szökőár tört a szárazföldekre, és a több mint 100 km/h sebességgel rohanó áradat még azt is elpusztította, ami a sorozatos földrengések és a viharos szelek után megmaradt. Az özönvíz következtében a magas hegycsúcsok kivételével minden víz alá került. Miután az összefüggő por és vízgőzfelhők elzárták a napsugarak útját, ezért rohamosan csökkent a hőmérséklet, így az irtózatos pusztulást túlélő élőlényeket még a fagyhalál is fenyegette. A tragédia méreteire jellemző, hogy tudósaink szerint egy 10 km átmérőjű kisbolygó becsapódása esetén 200 km átmérőjű kráter keletkezne a Föld felszínén, ha pedig vízbe zuhanna, akkor 1,5 másodperc alatt leérne egy 5000 méter mély tenger fenekére. A robbanáshő következtében az égitest becsapódásának közvetlen környezetében a levegő 18 ezer °C-ra hevülne fel, ami háromszorosa a Nap felszínén mérhető hőmérsékletnek. A detonáció ereje becslések szerint többszörösen meghaladná az atomhatalmak teljes nukleáris arzenáljának (kb. 50 ezer atomtöltetnek) a robbanóerejét, és ez a XX. század embere számára is jól érzékelteti, hogy egy ilyen kataklizmának milyen következményei lehettek a valóságban.
A csekély számú, primitív életviszonyok közé süllyedt túlélő megpróbáltatásai azonban ezzel nem értek véget, mert a földgolyó elfordulása miatt hosszú időre megszűnt bolygónk mágneses védőköpenye. A magnetoszférával együtt valószínűleg az ózonpajzs is feloszlott. Ennek eredményeként rendkívüli mértékben megnőtt az ultraibolya sugárzás. Erre utal az ausztrál bennszülöttek teremtésmítoszának egy részlete: “Ekkor a vizek elárasztották a szárazföldeket. Később visszatértek a medrükbe, majd hosszú ideig elviselhetetlenül forróvá vált a föld lehelete.” Az elektromágneses védőernyő hiányának másik kihatása, hogy az ultraibolya sugárzás és a káros kozmikus sugarak különböző mutációkat idéztek elő a túlélők utódai között. Emiatt évszázadokon keresztül szerencsétlen torzszülöttek tömege jött a világra, és ezek a genetikai károsodások még ma is éreztetik hatásukat.
Ez a kozmikus csapás az előző civilizáció elpusztításán kívül alapvetően megváltoztatta a Föld klimatikus viszonyait is. Ebben az esetben a nagyméretű égitest becsapódása következtében nem csak erős vulkáni tevékenység és szökőár keletkezett, de a földgolyó is kibillent eredeti tengelyéből, és becslések szerint 30°-kal elfordult a nappálya mentén. Ezt a jelenséget igen találóan így örökítették meg a hopi indiánok mítoszaikban: “A Föld gömbje letért tengelyéről.” Ezek a változások együttes hatásukban oly módon formálták át a világot, melynek következményei mind a mai napig meghatározzák időjárásunkat, és ezáltal az életterünket. Az Atlantiszként emlegetett hetedik kontinens totális elpusztulását eredményező becsapódás olyan irányban mozdította ki a Föld forgástengelyét, hogy Európa és Észak-Amerika területén hirtelen véget ért a jégkorszak. A földgolyó ellenkező oldalán viszont a korábban virágzó, zöld Szibéria északabbra, a hideg égövbe tolódott át, és hasonló okok miatt vált a mérsékelt éghajlatú Antarktisz is az örök tél birodalmává. Az egyenlítő áthelyeződése következtében a passzát szelek kiszárították és elpusztították Szahara egykor dús növényvilágát, és a Kara-kum, Kizil-kum, Takla-Makán, valamint a Góbi sivatag után most ezt a vidéket változtatták homoktengerré. A klímaváltozás járulékos hatása volt még, hogy az Északi- és a Déli-sark eredeti helyén a jéghegyek megolvadtak, és emiatt kb. 150 méterrel megemelkedett az óceánok vízszintje, amely sok kis sziget, valamint a kontinensek eredeti partvidékének eltűnését eredményezte.

Az események láncolatának tanulmányozása arra enged következtetni, hogy az evolúció az emberi civilizáció megjelenése után is érvényre jut az univerzumban, a különbség csak annyi, hogy a kiválasztódás már nem spontán módon megy végbe, hanem egy magasabb rendű értelem céltudatosan irányítja a folyamatot, jelentősen gyorsítva ezzel a fejlődés menetét. A mi világunk tehát egy programozott világ. Ennek a teóriának a beigazolódása esetén sokakban felmerülhet a gyanú, lehet hogy kárt okoztak nekünk ezek az időszakos beavatkozások, mert megfosztottak bennünket fejlődésünk természetes menetétől. Nagyon valószínű azonban, hogy az evolúciónak nem a klasszikus, darwini formája a fejlődés legcélravezetőbb útja. Egy irányított tevékenység az élet bármely területén mindig tökéletesebb formában megy végbe, mintha az spontán módon zajlana. Egyáltalán nem zárható ki, hogy a Mindenható az univerzum fejlődésébe már eleve belekalkulálta az interplanetáris segítségnyújtást; így lehet, hogy a mi evolúciónknak ez a természetes menete. 
Ha a mi fejlődésünk nem irányított evolúció formájában történne, akkor valószínű, hogy most mi is olyan úton haladnánk, mint azoknak a néha hozzánk is ellátogató civilizációknak a tagjai, akik hajlott háttal és a kezükre támaszkodva járnak, testüket mindenütt szőr borítja, kezükön ujjak helyett karmok vannak, magasságuk pedig az 1 métert sem éri el. Az evolúció törvénye szerint az értelem előbb-utóbb minden élő bolygón kifejlődik, és ha más testet nem talál, akkor állati testben érlelődik egészen a kozmikus intelligencia szintjéig. Ezek a lények túl korán kezdték a fejlődést, így a bennünket irányító emberi civilizáció még nem volt képes eljutni hozzájuk, nem tudtak idejében beavatkozni fejlődésük menetébe, és az irányítatlan evolúciónak ez lett az eredménye. Ugyancsak a gyorsított evolúció valószínűségét támasztja alá az a földönkívüliektől származó információ, mely szerint az intelligens ember kialakulásához 10 milliárd évre van szükség. Földünk élővilága viszont max. 3,5 milliárd éves, így a mi civilizációnk semmiképpen sem lehet egy klasszikus módon, háborítatlanul zajló evolúció eredménye. 
Ennek az elméletnek a realitását bizonyítja, hogy 1967-ben Kanadában megtalálták egy két lábon járó krétakori őslény, a sztenonihoszaurusz csontvázát. Ez a dinoszauruszfaj mind fizikailag, mind szellemileg messze felülmúlta hüllőtársait. Különösen fejlett kisaggyal és gerincvelővel rendelkezett. Később számítógépes szimulációval kimutatták, hogy ha a dinoszauruszok nem pusztultak volna ki 65 millió évvel ezelőtt, akkor az evolúciós fejlődés következtében ezek a hüllők emberszerűvé váltak volna, és igen fejlett civilizációt alkotva most ők uralnák a Földet. A számítógép képernyőjén megjelent alak megdöbbentően hasonlított azokra a bennünket látogató földönkívüliekre, akiket mi “kis szürkék”-nek nevezünk.
Az irányított evolúció tehát nem ártott nekünk, hanem óriási minőségi változást eredményezett a fejlődésünkben. E nélkül mi is oda jutottunk volna, mint a többi, természetes úton kifejlődött faj. Az univerzumban kifejlődött kb. 70 millió intelligens civilizáció 75%-a vizes bolygókon, tengerekben, óceánokban fejlődött ki. Ezért fizikai megjelenésük halszerű, illetve poliphoz vagy rákhoz hasonló. Amelyik égitesten számottevő szárazföld is található, ott az evolúció magasabb fokot ért el, de beavatkozás hiányában nem jutott el a legmagasabb szintig. Ezeken a bolygókon a civilizációk 60%-hüllőszerű, vagyis megrekedt a dinoszauruszok szintjén. 30%-uk oldalirányban fejlődve madárszerűvé vált. Egy idő után ők is elkezdenek két lábon járni, és már nem tudnak repülni, de megmaradnak a szárnyaik és a tollazatuk. Csupán 10%-uk az emlős, de közöttük is nagy eltérés mutatkozik a megjelenésüket illetően. A kb. 1,75 millió emlős faj több mint 90%-a meglehetősen groteszk külsővel rendelkezik. Bár többnyire két lábon járnak, karomszerű körmeik és egzotikus állatokra emlékezető ábrázatuk van. A testüket csaknem mindenütt szőr fedi. A több ezer évvel ezelőtt átadott ismereteket rögzítő Bhagavad Purána 400 ezer emberi fajról ír, melyek között vannak csúnyák, rémisztően torzak, de csodálatosan szép, Adonisz kinézetű lények is. A hozzánk valamennyire hasonlító humanoid fajok száma nem haladja meg a 100 ezret. 
A hasonlóság főleg a fejformában nyilvánul meg, mert a testmagasságuk igen eltérő. A nagy tömegű bolygó erős gravitációs vonzása ugyanis visszafogja a növekedést. Ezeken a helyeken liliputi termetű emberek keletkeztek. (Az óriásbolygókra be sem tudnak települni nagy tömegű idegenek, mert az erős gravitációs vonzás következtében összemorzsolódnak a csontjaik, és leszakadnak a belső szerveik.) A kis bolygókon viszont mind a növények, mind az emberek óriásira nőnek. A Földnél valamivel kisebb (marsi méretű) bolygókon pl. 3-3,5 méter testmagasságú emberek fejlődtek ki. Nem kizárt, hogy az ókorban nálunk élt “óriások” a Marsról származtak, a kb. negyedmillió évvel ezelőtt lezajlott katasztrófa során hozzánk telepítették át őket. Túlnyomó részük a vízözönben elpusztult, a megmaradók pedig elvadultak. Ezért a bennünket felügyelő civilizációk harci űrjárműveikkel kiirtották őket. A javát azonban előzőleg kiválogatták, és áttelepítették egy másik bolygóra. Nem zárható ki, hogy a Mars belsejében, egy kéreg alatt kialakított mesterséges világban, vagy a Phobos bolygón élnek. Onnan látogatnak meg bennünket időnként. 
Néha 10-12 méteres óriások is megfordulnak nálunk. Ők egy egészen apró bolygón, vagy valamely bolygó holdján fejlődtek ki. A velünk teljesen megegyező kinézetű fajok száma nem több féltucatnyinál. Ezek néhányszor tíz, illetve száz fényévnyire élnek tőlünk, és nagy szerepük van civilizációnk alakításában. Génjeikkel nemesítették ki az emberi fajt, illetve a saját bolygójukról 6 rasszt telepítettek ide, hogy lehetővé tegyék az egészséges vérkeveredést, egy új, még tökéletesebb faj kifejlődését. (Volt egy hetedik rassz is, a kék bőrűek, de ők a vízözön után úgy döntöttek, hogy nem költöznek vissza a Földre. Csupán India népeinek segítésére, fejlődésük támogatására tértek vissza néha a történelem kezdetén.) Így maradt a fehér, a sárga, a barna, a fekete és a rézbőrű, valamint az eszkimó rassz, melyeknek értékes tulajdonságait összegezve egy kiváló képességű, sokoldalú és kiegyensúlyozott fajt kell létrehoznunk. Egyelőre ez a mi feladatunk az élet univerzumban való terjesztésében, az intelligens fajok alakításában. Ha nem irtjuk ki egymást, és sikerrel járunk, akkor ennek az általunk létrehozott tökéletes fajnak a génjeit, illetve egyedeit fogják továbbvinni a teremtésben segédkező civilizációk a ma még kezdetleges szinten álló bolygókra, hogy az intelligens fajok egyre magasabb szintet érjenek el az univerzumban.

Egyébként ma már a kutatók sem hisznek egyöntetűen az evolúciós fejlődés darwini vonalában. Évtizedeken át tartotta magát az a teória, hogy az élet a Földön az úgynevezett őslevesben keletkezett. Nemrég azonban egy biológusokból és matematikusokból álló tudóscsoport alaposan megvizsgálta ezt az elméletet, és kiderítették, hogy ennek valószínűsége 1 : 10113. Ehhez csak annyit kell hozzáfűzni, hogy a matematikusok már az 1 : 1050 arányt is a soha meg nem valósuló események közé sorolják. Ugyancsak ellentmond a valószínűség-számítás törvényeinek, hogy bolygónkon az élő szöveteket alkotó fehérjék mind “balra forgatók”. Mint tudjuk több mint száz aminosav van, de az élő fehérje felépítéshez csupán háromra van szükség. Az általuk alkotott molekulák kétféle szerkezetben fordulhatnak elő: jobbra- és balra forgatók. A véletlen kialakulás, a statisztika törvényei szerint kb. fele-fele arányban kellene hogy előforduljanak az élővilágban. Ennek ellenére Földünk összes élőlényében balra forgató molekulák vannak. Még azt sem lehet mondani, hogy valamilyen univerzális rend alakítja így az élő szövetek fejlődését, mert a hozzánk érkező meteoritokban több jobbra forgató molekulát is találtak. Ez azt jelenti, hogy máshol, más bolygókon éppen ellenkező módon történt az élet formálása. 
A kövületek is ellentmondanak a darwini evolúció által hirdetett fokozatos fejlődésnek, az élőlények egysejtűekből való kialakulásának. A paleontológusok értetlenül állnak az általuk megállapított tény előtt, hogy a Föld kialakulásának első hárommilliárd éve alatt semmi jele sincs az élet csírájának. Aztán a kabrium kor kezdetén hirtelen teljesen kifejlődött, tökéletes tengeri állatok jelentek meg, igen változatos formában. Nem egy közülük kemény külső vázzal is rendelkezett, ami az evolúció törvényei szerint egy későbbi fejlődési lépcsőnek felel meg. Az élőlények robbanásszerű kialakulásának eredményeként bolygónkon megjelent a gerinctelen állatok összes fő csoportja. A korábbi kőzetekben nyoma sincs azoknak az ősmaradványoknak, amelyekben felismerhető lenne a primitív teremtményektől magasabb rendű formákig vezető láncolat. Nemhogy könnyen felismerhető kövületek, de az őket alkotó komplex vegyületek is hiányoznak. Tehát azt sem lehet állítani, hogy az élet kezdetének bizonyítékai a kőzetek felgyűrődése, elsüllyedése következtében, vagy a nagy hő és nyomás hatására megsemmisültek. Az összekötő láncszemek hiánya tehát nem az enyészetnek tudható be, hanem annak, hogy nem léteztek. 
Harold Coffin zoológus megállapítása szerint pl. a bogarak hirtelen, sokrétűségük teljében jelentek meg a kőzetekben anélkül, hogy bármilyen evolúciós előfutárukat ismernénk. Ez annál is furcsább, mert utána meg szinte semmi fejlődés nem történt. A kardfogú tarisznyarák lényegében 200 millió éve változatlan formában él a Földön. A dinoszauruszok is hirtelen tűntek fel a kövületekben, majd több száz milliónyi éves pályafutásuk után ugyanolyan hirtelen eltűntek. A növény- és állatvilág tehát nem mutat túl nagy hajlandóságot a gyors fejlődésre. Akkor mitől táltosodtak meg hirtelen, minek tudható be a korábbi ugrásszerű fejlődésük? Az általunk elképzelt ütemű evolúciós fejlődés lehetetlenségét bizonyítja az a lelet is, amelyből egyértelműen megállapították, hogy a 40 millió évvel ezelőtti légy felépítése teljesen megegyezik a jelenlegivel. A ma élő növény- és állatvilág alkalmazkodóképessége sem jobb a több száz millió éves elődeiknél. A legnagyobb szakadék azonban az állatvilág fejlődési szintje, és az ember között van. Amíg az állat az ösztöneire hallgat, az ember logikusan gondolkodó lény. Beszédkészsége, intelligenciája kezdetektől fogva adva volt. Csupán a képességei csiszolódtak a társadalmi fejlődés során. Így biológiai fejlődésről aligha beszélhetünk. 
Ez persze nem jelenti azt, hogy evolúciós fejlődés nem létezik. Ez a jelenleg is zajló folyamat kihat az élet fejlődésére, de nem olyan léptékben, mint gondolnánk. Ahhoz, hogy a Földünkön tapasztalható ütemű változás létrejöjjön, időnként be kellett avatkozni az evolúciós folyamatba. A darwini evolúciós elmélet megszületése után a tudósok azt várták, hogy az élőlények leszármazási vonalából a kezdetektől fokozatosan követhető teljes kövületi anyag fog összegyűlni. Ennek hiánya, a fejlődés ugrásszerű változása előtt azonban értetlenül állnak. A Biblia 6000 évre visszanyúló teremtéstörténetét sikerült megcáfolniuk, de nem tudnak mit kezdeni az ugrásszerű változásokkal. Ilyesmi csak külső beavatkozás hatására jöhet létre, ami viszont azt feltételezi, hogy rajtunk kívül is élnek értelmes lények az univerzumban. Ennek gondolatától ugyanúgy irtóznak, mint az ateista evolúciópártiak a teremtő Isten létének feltételezésétől. 
Néhány kutató igyekszik ugyan felnyitni társai szemét, megpróbálja rávenni őket a realitások elfogadásra, de mindhiába. A hivatalos tudomány nem vesz tudomást az egyetlen lehetséges magyarázatról, a külső beavatkozásról. Hogy ennek mi az oka, kideríthetetlen. Talán a sötét erők késztetése váltja ki belőlük ezt a hozzáállást? Mindenesetre érdekes, hogy amikor a régészek egy dárdahegy alakú éles követ találnak, mindjárt arra gondolnak, hogy ez nem jöhetett létre magától. A természet nagyságrendekkel bonyolultabb megnyilvánulásait látva azonban ez eszükbe sem jut. A 600 oldalas könyvet kitevő utasítássorozatot tartalmazó DNS kettősspirál, vagy a 20 millió kötetnyi információ befogadásra képes emberi agy magától alakult ki. Nem volt szükség semmilyen tervező munkára, irányításra ahhoz, hogy agyunk 100 billió neuronja felfoghatatlan működésű és képességű egységgé álljon össze. Mindezt véletlen események sorozata alakította ki. A kör tehát ezen a téren is bezárult. A hit hiánya, a betokosodott szemléletmód ez esetben is megálljt parancsolt a tudomány fejlődésének. Ez persze a legcsekélyebb mértékben sem zavarja a bennünket létrehozó civilizációk tevékenységét. Továbbra is töretlenül végzik irányító, felügyelő tevékenységüket.

A galaktikus civilizációk látogatása azonban nem minden esetben a passzív megfigyelés szándékával történik. Mostanában a hírforrások egyre több olyan esetről számolnak be, amikor Földön kívüli civilizációknak egy csoportja rendszeresen elrabol, illetve elhurcol fiatal nőket és férfiakat, és “erőszakoskodnak” velük. Az esetek túlnyomó részében azonban a nemi erőszak általunk ismert primitív megnyilvánulási formájáról szó sincs. Ezeknek az akcióknak sohasem az élvhajhászat a célja, hanem a fajunk génjeihez akarnak hozzájutni. A hímivarsejtek és petesejtek megszerzését kizárólag az motiválja, hogy általunk próbálják felfrissíteni a saját génállományukat, hibridizáció útján a mi génjeinkkel szeretnék elkerülni a biológiai elöregedésüket.
Ezeknek a civilizációknak a küldöttei tehát nem bántanak bennünket, már csak azért sem, mivel nekik is van gondjuk elég. A több millió éves beltenyészet egyetlen fajnak sem válik előnyére. A rohamos urbanizálódás folytán a természettől való elszakadás, az érzelmek és ösztönök elsatnyulása, a fokozott elidegenedés, a lelki sivárság előbb-utóbb életképtelenséghez vezet. Az emberi agyban az ösztönök, az érzelmek és az értelem szoros egységet képeznek. Egyik képességet sem lehet kifejleszteni a másik rovására, mert ez az evolúció természetes folyamatának felbomlását vonja maga után. Ha kiemeljük az értelmet és elkezdjük az ösztönök és az érzelmek rovására gyarapítani, akkor a fejlődés elkerülhetetlenül zsákutcába jut. Amennyiben egy faj ösztön- és érzelmi világának alakulása nem tud lépést tartani az értelmi gyarapodásával, akkor a fejlődés egyoldalúvá válik. Az egyensúly megbomlása miatt az evolúció természetes menete megtorpan, és hibát jelez. Ekkor szükségszerűen működésbe lépnek azok a mechanizmusok, amelyek a hibás fejlődési irányt leblokkolják, és az életképtelennek ítélt fajt kiselejtezik. Folyamatos fejlődés csak harmonikus egységben, a dualizmus törvényének érvényesülése esetén lehetséges. Ha bárhol, bármilyen téren hiba csúszik ebbe a folyamatba, akkor az előzőleg említett okok miatt a fejlődés megáll, és a faj kipusztul.
A törzsfejlődés törvényei nem csak a növény- és állatvilágra hatnak, hanem az emberi társadalmak életét is könyörtelenül kísérik. Ez alól semmilyen társadalom nem vonhatja ki magát, legyen az akármennyire civilizált. A fejlődés törvényei egyben a túlélés törvényei is. Ha egy faj ezeket a törvényeket figyelmen kívül hagyja, semmibe veszi, az a saját jövőjét kockáztatja. Annak a civilizációnak, amely felborítja az evolúció természetes folyamatát, számolnia kell a biológiai leépüléssel, a fizikai elkorcsosulással, és a végleges kihalással. Végső fázisban ennek a folyamatnak olyan tragikus megnyilvánulásai vannak, hogy az utódok nem képesek felnőni, sejtjeik aktivitása annyira gyenge, hogy már gyerekkorukban elpusztulnak. Ez a korai halál ráadásul óriási kínok között, lassú agonizálás formájában megy végbe. A személyes érintkezésből eredő információk szerint ezt a helyzetet a jelen esetben tovább súlyosbítja a természetes környezet hiánya is. A kozmoszban ugyanis nem ritka jelenség, hogy egy-egy civilizáció a környezet fokozott szennyezése, vagy egy végzetes nukleáris háború következtében elpusztítja a felszíni élővilágot, így idő előtt kénytelenek bolygójuk belsejébe, mesterséges környezetbe költözni. A föld alatti városokban, alacsony technikai szinten kialakított mesterséges környezet azonban nem képes az evolúciós fejlődést természetes módon szabályozni, és ez megpecsételi a korábbi életterüket elpusztító fajok sorsát.
Természetesen minél fejlettebb egy civilizáció, annál kevésbé tud beletörődni fajának kipusztulásába. Mindent elkövetnek annak érdekében, hogy fenntartsák az évmilliók során felhalmozott tudásukat, kultúrájukat. A saját biológiai hanyatlásukat megpróbálják minden eszközzel megállítani, és ennek a kísérletnek vagyunk mi az áldozatai. Mentségükre legyen mondva, hogy eközben igyekeznek nekünk a legkevesebb kellemetlenséget okozni. Senkit nem bántanak, senkit sem kínoznak meg, elképesztően fejlett telepatikus tudásukat felhasználva a szadizmus legcsekélyebb jele nélkül végzik tevékenységüket. Az ivarsejteket egyre finomabb eszközökkel gyűjtik be, gondosan ügyelve arra, hogy se testileg, se lelkileg ne okozzanak túl nagy traumát nekünk. Az akció lezajlása után gondosan kitörlik a tudatból az esemény minden emlékképét, hogy ez az incidens ne okozzon az illetőnek a további életében lelki válságot.
A hozzánk látogató magasan fejlett civilizációk között tehát vannak olyanok is, akik élet-halál harcukat vívják, és élő példaként állnak előttünk, hogy mivé válhatunk mi is, ha a nyomdokaikban haladunk. Ezek a civilizációk a mi genetikai állományunkkal kísérlik meg a fajukat fenntartani, de kétséges, hogy ez sikerül-e nekik. A szemtanúk beszámolója szerint az általuk létrehozott hibrid utódok már kétségtelenül életképesebbek és jobban is hasonlítanak ránk, de még nem tökéletesek. Nagyon valószínű, hogy tökéletes egyedeket csak úgy lesznek képesek létrehozni, ha egyre nagyobb mértékben veszik át a mi génjeinket. Ha ezen az úton haladnak, akkor az a kérdés, hogy végül mi marad belőlük. Egy idő után akaratlanul megjelenünk mi, emberek, az ő bolygójukon, egy nálunk jóval fejlettebb civilizáció tudásával és képességeivel felruházva. Végül is ismereteiket át tudják majd menteni, de biztosan nem a saját fajtájuknak. A fejlődés törvényeit nem lehet kijátszani, az életképtelen fajok vagy így, vagy úgy, de menthetetlenül kipusztulnak.
Ha érzelmi világunkat, természetes ösztöneinket és lelki szenzibilitásunkat tönkretesszük, mi is könnyen oda juthatunk, ahová ők. Ezért kellene végre abbahagynunk érzelmi és ösztönvilágunk módszeres elsilányítását. Az értelem önmagában nem segít túléléshez, az értelmi fejlődés minden áron való erőltetése zsákutcába visz minket. Nekünk még nem késő meggondolni magunkat, mi még a természettől való elszakadásban, az elidegenedésben, az ösztön- és érzelmi életünk tönkretételében nem járunk olyan fokon, hogy ez a folyamat visszafordíthatatlan lenne. Most még helyreállíthatjuk biológiai egyensúlyunkat, még nem késtünk el vele.
Az értelem önmagában nem sokat ér. A társadalmi fejlődés elkerülhetetlen velejárója, hogy előbb-utóbb minden civilizáció eljut a technikai fejlettség legmagasabb fokára. Ezt a folyamatot tehát nem érdemes mindenáron siettetni. Ebben a versenyben nem az győz, aki hamarabb ér célba. A célba érés után csak az a faj marad továbbra is fenn, amely mindvégig megőrzi fejlődésének harmonikus jellegét. Ha nem fordítunk kellő figyelmet érzelmi fejlődésünkre is, és szándékosan elnyomjuk természetes ösztöneinket, akkor idő előtt kidőlünk mi is a sorból, könyörtelenül kiselejtez bennünket az élet. Megszerzett tudásunkat egy későbbi hibridizáció útján valószínűleg mi is át tudjuk majd menteni egy fejletlenebb, de életképes civilizációba, a biológiai megsemmisülésünket azonban mi sem leszünk képesek elkerülni.
Érzelmi világunk módszeres elsilányításának nagy veszélye, hogy bizonyos határon túl ez a folyamat természetessé válik. Az egyre fokozódó értelem egy idő után nem érzi majd hiányát az ösztönvilág létének. Ennek legjellegzetesebb példáját éppen ezeken az idegeneken figyelhetjük meg, mert a zsákutcába jutott civilizációk képviselőire annyira jellemző az érzelmi sivárság, hogy már el sem tudják képzelni, hogy együttérzéskeltéssel próbáljanak segítséghez jutni. Az elraboltak közül többen említették, hogy ha nyíltan elmondták volna nekik a problémájukat és bizalommal fordultak volna hozzájuk, akkor ők önként is hajlandóak lettek volna segíteni. Úgy látszik azonban, hogy az érzelmek rovására kifejlesztett magas fokú értelmük azt diktálja nekik, hogy kérés helyett a közvetlen elvétel a célszerűbb, kevesebb komplikációval jár.
Nem valószínű, hogy közülünk bárki is vonzónak találná ezt a perspektívát. Egyetlen józanul gondolkodó ember sem akarhat ilyen jövőt az utódainknak. Mindent meg kell tehát tennünk, hogy saját fajunk további hanyatlását meggátoljuk. Természetes világunk lerombolásával, természetellenes életvitelünkkel azonban csak gerjesztjük ezt a folyamatot. Egyre súlyosabbá váló környezetvédelmi gondjainkra valószínűleg megoldást találunk majd az ősenergia birtokbavételével. A szubatomi energia forradalmasítani fogja majd az ipart, a mezőgazdaságot és közlekedést is, megszüntetve a levegőszennyezést, a vizeink és a talaj mérgezését. Energia- és táplálkozási gondjaink megszűnése azonban nem oldja meg a társadalmunk lelki válságát. Az emberi együttélés normalizálása ránk vár, érzelmi problémáinkat csak mi tudjuk megoldani. A természetes életmódtól való eltávolodásunkon csak mi tudunk segíteni.

Jövőnk alakulása
Az eddigiekben arról volt szó, hogy mi vár ránk, ha felelőtlenül alakítjuk a jövőnket. Most nézzük meg, hogy feltehetően milyen jövő elé nézünk, ha belátjuk hibáinkat, és közös erővel a helyes irányba tereljük társadalmunk fejlődését. A következő évezred a kozmikus öntudattal rendelkező galaktikus embertípus kialakulásának évezrede lesz. Számos forradalmian új technikai felfedezés vár ránk, amelyek viharos sebességgel fogják követni egymást, és minden tekintetben meg fogják változtatni életünket. Ezzel egyidejűleg nagymértékben változni fog a gondolkodásmódunk, etikai értékrendünk, sőt még a vallással kapcsolatos felfogásunk is. Az újonnan megismert technológiák és tudományos felfedezések alaposan átalakítják eddigi világrendünket, és korábbi életvitelünket. Egyelőre azonban ne szaladjunk annyira előre, hanem nézzük meg, hogy nagy valószínűséggel mi fog történni az elkövetkezendő évtizedekben.
A Vízöntő korszakba lépve a tudatilag felvilágosult ember legelső dolga lesz a környezet megmentése. Már a XXI. század elején egy olyan új világrend alakul ki, amely a meddő politizálás helyett a civilizációnkat sújtó válságok gyors megoldását helyezi előtérbe. Mivel a hatékony cselekvés előfeltétele az együttműködés, a Föld országai között megindul egy gyors integrálódási folyamat. Minden jel arra mutat, hogy már a közeljövőben el fognak tűnni az országhatárok. Az egyes országok etnikai alapon vagy földrajzi régiók szerint (pl. egy közös folyó, tenger illetve hegység mentén elhelyezkedő szomszédos államok) államszövetséget fognak alkotni, és ügyeiket a nemzeti kisebbségek érdekeinek maximális szem előtt tartása mellett közösen fogják intézni. Ezek az államszövetségek később egy-egy kontinens egészére ki fognak terjedni, a tájegységek szerinti országcsoportosulások pedig önálló közigazgatási területek lesznek. Később a gazdasági erők fokozatos koncentrálódása, valamint egy újabb végzetes világháború elkerülése érdekében a kontinensek tovább integrálódnak, és az egész világ egységes államot fog alkotni. Ezt az államot egy szövetségi parlament irányítja majd, melynek határozatai a világ bármely földrajzi régiójára kötelező érvényűek lesznek. Ezzel egyidejűleg a nemzeti hadseregeket összevonják, és egy közös főparancsnokság alá fogják rendelni. Ennek a hadseregnek a jövőben csak rendfenntartó és katasztrófaelhárító szerepe lesz. 
Az integrálódás következtében elkerülhetetlenné válik a közös nyelv használata is. A közös nyelv minden tagállamban való kötelező oktatása fokozatosan megszünteti a nyelvi nehézségeket. A világ népei egyre szorosabb kontaktusba kerülnek egymással, egyre jobban megismerik majd egymás szokásait és kultúráját. A személyes kapcsolatok bővülése csökkenteni fogja a nemzetek közötti feszültséget és nézeteltéréseket, ami nagymértékben hozzá fog járulni a világbéke stabilitásához. Nem zárható ki azonban az a lehetőség sem, hogy a dualitás jegyében nem egy, hanem két konföderáció jön létre a világban, amelyek a nyugati és a keleti kultúrához tartozó országokat tömörítik magukba. A kétpólusú világ nagy előnye a rivalizálás, ami a jövőben nem katonai szembenállásban, hanem gazdasági és kulturális versenyben fog megnyilvánulni.
Saját témánknál maradva az iskolákban mindenütt be fogják vezetni a parapszichológia, illetve az Agykontroll kötelező oktatását. Erre egyébként már ma is van példa, az Egyesült Államok nem egy általános iskolájában az Agykontroll évek óta órarendbe iktatott tantárgy. Az Agykontrollt azonban nem csak általános iskolákban, hanem fakultatív jelleggel számos középiskolában és több tucat egyetemen is tanítják. Parapszichológiai képességeiknél fogva az emberek tudatosan fogják irányítani életüket. Az önpusztító, egészségromboló életmód a múlt emléke marad. Az egészséges táplálkozás elterjedésével az emberek átlag élettartama már a jövő évszázadban 100-120 évre növekedik. A környezetszennyezés fokozatos megszűnésével, a természet ökológiai egyensúlyának helyreállításával azonban néhány évszázad múlva elérhető lesz a 220-240 éves átlagélettartam is. Ahogy a tudomány fejlődni fog, nem zárható ki, hogy elérjük az emberi élettartam genetikailag lehetséges legvégső határát, amely sejtjeink jelenlegi osztódóképessége alapján 400 év, de a távoli jövőben bizonyos gének átalakításával elképzelhető lesz az 1000 év is. Ezzel egyidejűleg azonban kénytelenek leszünk szigorú születésszám-szabályozást bevezetni, az emberiség mértéktelen szaporodásának elkerülése érdekében.
Áttérve a technikai újításokra, egy idő után a természet harmóniáját már semmi sem fogja megbontani. Nem lesznek vízi erőművek, nem lesznek füstölgő szénfűtéses erőművek, a veszélyes atomerőművek emléke a múlté lesz. Az erdőket nem pusztítják többé a savas esők, a mezőket pedig nem fogják villamos távvezetékek keresztül-kasul átszelni, mivel a földet jelenleg behálózó villamos távvezetékrendszer valószínűleg megszűnik. Ezt követően többé nem veszélyeztetnek bennünket az áramütéses balesetek, a jelenlegi földelt rendszerből eredő halálos kimenetelő tragédiák. A villamos távvezeték felszámolása a madárállományra is kedvező hatást fog gyakorolni. Csupán nálunk 50 ezer védett madár pusztul el évente áramütés következtében. Az energiatermelés mindenütt helyileg, a fogyasztónál megy majd végbe. Ez annál is inkább elképzelhető, mert az energia előállítása a jövőben rendkívül egyszerű folyamat lesz. Az energiát ugyanis nem kell megtermelni, hiszen az mindenütt jelen van, csak fel kell használni. Egyébként bármilyen lehetetlennek tűnik, de ilyen közvetlen energiafelhasználó gépek már ma is léteznek. Egy amerikai feltaláló kis szériában elkezdte gyártani azokat a gépkocsiba szerelt motorokat, amelyekben villamos erőtérrel nyeri ki egy sokmenetű réztekercsből álló villanymotorból a szubatomi energiát, és túlnyomórészt ez az energia hajtja a járművet. A Newman-féle elektromotor százezer menetes tekercseinek huzalvastagságára jellemző, hogy 55 mérföld hosszú rézdrótot használnak fel hozzá. A széleskörű elterjedés egyetlen gátja, hogy a szabadalmi hivatal rásütötte találmányára, hogy az egy perpetuum mobile; ilyen pedig fizikailag nem létezik, tehát hivatalból nem engedélyezhető az alkalmazása. Egy darabig tehát még fulladoznunk kell a benzingőzben, amíg ez az eljárás utat nem tör magának a bürokrácia útvesztőiben.
Ennek a helyzetnek leginkább az üzemanyaggyártók örülnek, de lehet hogy nem sokáig. Egy friss hír alapján elképzelhető, hogy szubatomi elektromotorok nélkül is hamarosan megszabadulunk a bűzölgő robbanómotoroktól. A német Motor Development International ugyanis nemrég bejelentette, hogy elkezdte a sűrített levegővel működő gépkocsik gyártását. A 35 kilogrammos motor max. 110 km/h sebességgel hajtja az autót. Az üzemanyagtankba 330 liter levegő fér, ami 200 km megtételére elegendő. A benzinkutaknál 3 DM lesz majd a tankolás díja. Ez kb. harmada a benzin- illetve dízelolaj árának. Ráadásul a sűrített levegő a legcsekélyebb mértékben sem szennyezi a környezetet. El sem fogy, mivel munkájának elvégzése után visszajut a légtérbe. Nem ég el, mint a hidrogén a hagyományos robbanómotorokban. Miután a sűrített levegő nem gyúlékony, a balesetveszély is minimális. A jármű beszerzési költsége egy középkategóriás autó árának felel meg, azaz kb. 25 ezer DM lesz. Ebből is kitűnik, hogy a fejlődés nem állítható le. Ha az emberek eltorlaszolnak egy kaput, a sors nyit helyette másikat. A sűrített levegővel hajtott turbinában egyetlen olyan alkatrész sincs, amibe a bürokraták és a szabadalmi ügyvivők beleköthetnének. A régi, az elavult, a kártékony eljárások tehát előbb-utóbb megszűnnek. Ha a változtatás nem megy csúcstechnológiával, akkor átmenetileg alternatív megoldások lépnek a helyébe.
Most még elég szokatlan gondolatnak tűnik, de a jövőben valószínűleg megszűnik a távolsági út- és vasúthálózat is. Ez nem azért fog megtörténni, mert az emberek tömegesen fognak teleportáció útján helyet változtatni. Az ily módon történő közlekedésre különben ma is van példa. Tibetben az eldugott hegyi kolostorokban élő szerzetesek körében a helyváltoztatásnak ez a formája évszázadok óta ismeretes. A hagyományos kétdimenziós közlekedés megszűnésének sokkal valószínűbb oka lesz, hogy a közlekedésünk háromdimenzióssá válik. A szubatomi energia hatékony felhasználási módja lehetővé fogja tenni a földi UFO-k kifejlesztését. Mivel ezzel egyidejűleg megoldódik majd a gravitáció és a tehetetlenségi erő legyőzése is, így nem lesz szükség leszállópályára. Ezek a járművek már képesek lesznek a Föld bármely pontjáról fel- és leszállni, a pillanat törtrésze alatt megállni, vagy irányt változtatni, ezért nagymértékben csökkenni fog a balesetek száma is. A járművet körülvevő energiapajzs megszünteti a közlekedési zajokat, nem is szólva a légszennyezésről, ami szintén elmarad. A sebesség növekedése miatt az utazási idő nagyságrendekkel csökkenni fog. Az üzemanyagköltség elmaradása következtében ugyancsak nagyságrendnyi csökkenéssel lehet számolni az utazási költségek terén is. A jövőben a teherfuvarozás sem fogja igényelni a közút- és vasúthálózat fenntartását. Az új típusú járművekkel való fuvarozás nagy előnye lesz, hogy az árut háztól-házig fogják szállítani. Az áruszállító konténereket nem kell többé kivinni a vasútállomásra vagy a reptérre, mert ezek a járművek nyugodtan leszállhatnak a gyárudvaron is.
UFO formájú járművek egyébként már ma is léteznek. Egy amerikai feltaláló szériában gyártja az általa kifejlesztett repülő csészealjakat. Ezek a ventilátorszerű propellerekkel hajtott járművek már most is hasonló sebességgel képesek haladni, mint az útpályához kötött kerekeken guruló gépkocsik. A tengeri közlekedés is nagy átalakuláson fog keresztülmenni, mivel a jövő univerzális hároméltű járművei nem csak a víz felszínén tartózkodhatnak, hanem képesek lesznek több ezer méter mélyen a víz alá merülni, és a vízből kiemelkedve a levegőbe repülni. Mivel a mi UFO-inknak sem kell majd üzemanyagot magukkal vinniük, így világűri utazásaink során szükségtelenné válnak a költséges rakétakilövések. A Föld vonzáskörétől való elszakadás nem lesz már függvénye az indító impulzus mértékének, vagyis az indítás pillanatában fellépő gyorsító erőnek, a szökési sebességet tetszőleges gyorsulással is elérhetjük. Miután állandó tolóerővel, lassan is elszakadhatunk a Földtől, az utasoknak nem kell gyorsulási problémákkal küszködniük. Ennélfogva kortól és egészségi állapottól függetlenül bárki kiutazhat az űrbe. 
A kilövés elmaradása következtében pályaszámításokkal sem kell többé bajlódni. A Föld légterébe való belépés során az energiapajzs megvédi a visszaérkező járművet a levegősúrlódás következtében fellépő túlmelegedéstől. Az általunk készített UFO-k maximális sebessége is olyan nagy lesz, hogy fél óra alatt körbekerülhetjük vele a Földet. Ez azt jelenti, hogy negyedóra alatt eljuthatunk bármely kontinens legtávolabbi pontjára is. (Jelenleg a Föld körberepüléséhez a Concorde utasszállító repülőgéppel is 32 órára van szükség.) Így ezeken a járműveken ételt-italt sem kell felszolgálni, ami tovább csökkenti a menetjegy árát. A repülőút lerövidítésével nem alakul ki mélyvénás trombózis sem. Korábban a 10-12 órás repülőutak után világszerte több száz utas halt meg amiatt, hogy a légnyomáskülönbség és a mozgáshiány következtében vérrögök képződtek az ereikben, amelyek végzetes elzáródáshoz vezettek. Mivel az UFO zajtalanul közlekedik, nem szennyezi a levegőt, továbbá fel- és leszállásához nincs szükség kiépített repülőtérre, akár a városok főterén is landolhat. Ennek következtében elmarad a repülőtér megközelítésével járó időveszteség, amely sokszor több, mint maga a repülőút.
Jelentős változások várhatók a városi forgalomban is. A nagyvárosok tömegközlekedése túlnyomórészt leszorul a föld alá. Az ehhez szükséges alagutakat nem hagyományos bányaművelési technikával fogják kialakítani, hanem tömörítéssel. Ehhez olyan fúrópajzsokat használnak majd, amelyek nem marják a talajt, hanem zömítik úgy, hogy teljes felületükön koncentrált szubatomi energiát sugároznak ki. Az erős szubatomi energianyalábok megolvasztják a kőzetet, és az előre nyomuló pajzs összetömöríti az izzásig hevített földet. Mivel ez a folyamat igen nagy nyomáson megy végbe, az alagútfalak olyan keménnyé válnak, mint a gyémánt. Ennek következtében nincs szükség aládúcolásra, tartógerendázatra, és a hányót sem kell kitermelni. A létesítési költség jelentős csökkentésén kívül ezeknek az alagutaknak a fenntartása is igen olcsó lesz, mert az üvegszerű alagútfal nem korrodál, nem engedi át a talajvizet, így karbantartást nem igényel. A járatokban a szerelvények mágnespárnán lebegve, súrlódásmentesen fognak közlekedni. Ennek következtében azon túlmenően, hogy zajtalanná válnak, a sebességük elővárosi forgalomban elérheti a 3000 km/órát is. Miután a lineáris motorok táplálását a szerelvénybe épített energiaellátó konverterek végzik, így az alagutakban villamos kábelekre, illetve áramvezető sínekre sem lesz szükség.
Nagy a valószínűsége annak, hogy száz év múlva már tetszés szerint tudjuk szabályozni az időjárást is. Koncentrált energiasugárzással esőt fakasztunk a felhőkből, vagy ha szükséges, el is tudjuk kergetni azokat a nap elől, sőt a nem kívánt esővizet is el tudjuk majd párologtatni adott helyekről. Ez nem csupán vágyálom, mert a köd megszüntetése pl. már ma sem megoldhatatlan feladat. Az Agykontrollt végzett hallgatók közül sokan képesek arra, hogy mindenféle segédeszköz nélkül, pszichoorientációs úton feloszlassák a környezetükben levő ködöt. 
A távolabbi jövőben elképzelhető, hogy végleg megoldódnak időjárási gondjaink, mivel a technikai fejlődés előrehaladtával valószínűleg lehetőségünk lesz arra, hogy a kifogyhatatlan szubatomi energiakészlet segítségével temperáljuk Földünk légkörének hőmérsékletét, ami azt eredményezi majd, hogy megszűnik a tél a bolygónkon. Ennek ellenére a téli sportok kedvelőinek a +23 °C-on stabilizált léghőmérsékletű örök nyár beköszönte után sem kell lemondaniuk kedvenc időtöltésükről, mert a magas hegyekben a fizikai törvények következtében továbbra is megmarad a hó. A temperálást hőtranszformátorok felállításával érjük el, amelyek a hideg égöv alatt Yin-, a trópusi övezetben pedig Yang jellegű energiát sugároznak a légtérbe.
A mezőgazdaság nem fogja többé mérgezni a vizeinket és a talajt, mivel a növényeket várhatóan nem műtrágyával, hanem optimális mértékű energiasugárzással fogjuk intenzívebb növekedésre, nagyobb terméshozamokra késztetni. Ezt a legegyszerűbben és a legolcsóbban úgy valósíthatjuk meg, hogy szubatomi energiasugárzással kezelt vízzel öntözzük a termőföldeket. Erre a módszerre azért is nagy szükség lenne, mert a kemikáliák mértéktelen alkalmazásával történő intenzív növénytermesztés során kimerítettük a talaj tápanyagkészletét, és ezzel súlyos nyomelemhiányt okoztunk. Ennek következtében a gabona- valamint zöldség- és gyümölcstermesztésben, de a tej- és tojástermelésben is csökkent a beltartalmi érték, ami legfőképpen abban nyilvánul meg, hogy mostanában a mezőgazdasági termékeknek nincs ízük. Remélhetőleg a műtrágyázás abbahagyása most még visszafordíthatóvá teszi ezt a folyamatot, és idővel a talaj ismét regenerálódni fog.
Azonban nem csak a mezőgazdasági termékek mennyiségét lehet mágneses sugárzással növelni, hanem ennek a módszernek az elterjesztésével olcsóbbá válik a papír, a bútor és az építőipari faáru is. A későbbiek során ugyanis az erdőket is szubatomi energiával kezelt vízzel öntözzük majd, amely elősegíti a fák gyors növekedését. Az árcsökkenéshez jelentős mértékben hozzájárul az a szerencsés körülmény is, hogy a mágneses sugárzással kezelt fában a száraz és nedves korhadást előidéző gombák nem képesek elszaporodni, és a szú sem telepedik bele. Így a fából készült termékek élettartama gondos felületvédelem esetén szinte korlátlan lesz. Hasonló hatást fog gyakorolni ez a növekedésserkentő eljárás a virágtermesztésre is. Járulékos előnyként a vágott virág olcsóbb lesz, az éltető energiasugárzás hatására hetekig friss marad.
Ennek megvalósulására már nem is kell olyan sokat várni, mivel japán tudósok nemrégen röpítették világgá a hírt, hogy sikerült előállítaniuk az “élet vizét”. A kutatások az 1950-es években kezdődtek, és a “pí-víz” -nek nevezett folyadék előállítására szolgáló Life Energy készüléket dr. Soji Jamasleita szabadalmaztatta 1983-ban A pí-víz látszatra semmiben sem különbözik a közönséges víztől. Öntözővízként való felhasználása esetén viszont a terméshozam csaknem 30%-kal nő, a termés hamarabb fejlődik ki, és szebb lesz, mint a műtrágyával kezelt földeken. Mellesleg az esővíz éltető hatása is annak tudható be, hogy éteri energiarészecskék szorulnak a nagy sebességgel lehulló esőcseppekbe, amelyek a vízzel együtt felszívódnak a növénybe. Ezért nem képes az öntözővíz pótolni az esővizet, pedig a vezetékes vízben tápsók is vannak, míg az esővíz tulajdonképpen desztillált víz. (A részletes működési mechanizmust lásd a VII. fejezet végén.) Ráadásul a pí-vízzel kezelt növények terméshozama mellett a szárazságtűrő képességük is nő, ami a jelenlegi aszályos időjárást tekintve nem elhanyagolható előny. Különlegessége még ennek az eljárásnak, hogy az “élet vizével” átmosott földeken a kemikáliákon kívül tápoldatokra sem lesz szükség, ennek ellenére nem merül ki a talaj. A növények a számukra szükséges ásványi sókat szubatomi energiarészecskékből fogják szintetizálni. Ez a jelenség már ma is megfigyelhető az inediánoknál, vagyis azoknál az embereknél, akik évek óta nem vesznek magukhoz sem táplálékot, sem vizet, ennek ellenére kitűnő egészségnek örvendenek.
Ezenkívül ennek a folyadéknak tartósító hatása is van, mivel a pí-vízzel kezelt zöldség és gyümölcs a szokásosnál jóval később kezd el romlani. Az állattenyésztésben is jelentős haszonnal jár az “életvíz” alkalmazása, mivel azonos súlygyarapodás 25%-kal kevesebb takarmánnyal is elérhető, a baromfiállomány tojástermelő időszaka pedig duplájára növelhető. Ráadásul ez a víz elriasztja a legyeket az állattenyésztő telepek környékéről, és nagymértékben javítja a termőtalaj állapotát. A pí-víz ugyanis közömbösíti a talajba került vegyszereket, így újra megjelennek a giliszták, és rövidesen helyreáll a mérgezett talaj eredeti, természetes állapota. (A vízben élő állatokra is különös hatást gyakorol ez a víz. Ha aranyhalakat helyezünk egy lezárt akváriumba, azok 24 órán belül elpusztulnak. Ellenben ha a medencét “életvízzel” töltjük fel, akkor a halak 1 nap után is vidáman úszkálnak benne. Különös, hogy azok a halak, amelyek ebben a szubatomi energiával dúsított vízben születnek, nyomban elpusztulnak, ha normál vizes tartályba kerülnek.)
Ezen túlmenően sok más területen is eredményesen alkalmazható a pí-víz, pl. a szennyvíztisztításban, a tavak és folyók vizének regenerálásában, a tengervíz sótalanításában, az élelmiszeriparban tartósítószerek kiváltására, vagy a festékiparban korróziógátló, deionizációs lakkok gyártására. A legjelentősebb eredményeket azonban a gyógyászatban érték el vele. Az “életvíz” rendszeres fogyasztása sok embert kigyógyított már a gyomorfekélyből, a cukorbetegségből, de jól használható emésztési zavarok, reumás fájdalmak, szívbántalmak, ödéma, lábszárfekély, vesegyulladás, vesekő, májgyulladás, magas vérnyomás, epebántalmak, herpesz és különböző bőrbetegségek, influenza, migrén, álmatlanság, potenciazavarok, sőt hajhullás ellen, de legjelentősebb hatása az, hogy képes a rákos daganatok visszafejlesztésére is. Az imént felsorolt betegségek azonban csak kiragadott esetek, mivel hetente hallani újabb alkalmazási példákról, ahol a pí-víz szintén segített. Sokan vannak pl. akik zúzódások vagy nyílt sebek gyors gyógyítására használják ezt a vizet, mert fokozza a sarjadzást, de egészséges emberek is isszák vitalitásuk és szellemi koncentrációjuk, valamint stressztűrő képességük növelése érdekében. Még kozmetikai célokra is jó, mivel fokozza a különböző hatóanyagok bőrbe jutását, és rendszeres fogyasztása eltünteti a terhességi csíkokat.
Mivel semmiféle kémiai változás nem mutatható ki rajta, a tudósok egyelőre nem tudják, hogy az energiával telített víz valójában milyen alapon hat. Ez azonban nem gátolta meg a japánokat abban, hogy elkezdjék a gondosan megszűrt, majd permanens mágnessel kezelt pí-víz előállítására szolgáló készülékek nagyüzemi gyártását, és az egész világon való terjesztését. Mellékesen megjegyezve, a “pí” nem a görög “π” betű, latin betűs átírása, hanem egy sumér szó, ami életenergiát jelent. A teljesség érdekében meg kell említeni, hogy a vizet a mágneses sugárzáson kívül elektromos árammal is lehet kezelni. Ha ásványi sókat tartalmazó normál csapvízen meghatározott ideig egyenáramot vezetünk át, akkor elektronvizet kapunk. A pí-vízhez hasonlóan az elektronvíz is könnyen felszívódik a szervezetbe, és elősegíti vitalitásunk megőrzését. Ezenkívül simává teszi a bőrt, javítja az étvágyat és székrekedés ellen is hatásos. Elektronvízzel való öntözés és mosás esetén a gyümölcsök cukortartalma magasabb lesz, és még 10 nap múlva sem kezdenek el rothadni. A tudományos vizsgálatok szerint ez a víz aktiválja azon reakciókat is, amelyekben az enzimek olyan fehérjékre és glikolipidekre hatnak, melyek gyorsítják az élőlények növekedését.
A szubatomi energiasugárzás alaposabb megismerése után vegyszereket még permetezés céljára sem fogunk használni. A biokertészekhez hasonlóan a rovarokat és egyéb növényi kártevőket előreláthatólag mindenütt a fák törzsére csavart rézspirálok mikrorezgéseivel riasztjuk el. Zöldségnövények esetén a permetezőszerek káros következményeit legegyszerűbben a csalános vízzel történő öntözéses módszer ipari méretekben történő elterjesztésével kerülhetjük el. Ezen túlmenően ismét divatba jönnek az ősrégi módszerek: vetésforgó alkalmazása, a növények párosítása; ahol az egyes vegetációk sajátos energiasugárzásuk révén riasztják el egymásról a kártevőket. A vegyszermentes növénytermesztés leghatékonyabb módja azonban a pí-víz alkalmazása lesz. A szubatomi energiával kezelt víz ugyanis azon kívül, hogy feleslegessé teszi a műtrágyát, kisugárzásával távol tartja a rovarokat, valamint a különféle vírusokat és gombákat a növényektől.
Korábbi kísérletek alapján a magvak vetés előtti koncentrált energiával való besugárzása esetén is minimum kétszeres termésátlag-növekedés várható. A fagykárok kivédése érdekében általános gyakorlat lesz a vetőmag szubatomi energiával való előcsíráztatása, amely lehetővé teszi majd a vetésidő kitolását is. Ennek a módszernek az alkalmazásával a mezőgazdasági kultúrák északabbra fognak húzódni, olyan területeken is megoldható lesz majd a zöldség- és a gabonatermelés, ahol csupán 1-2 hónapból áll a nyár.
Áttérve az élet más területeire muszáj szóba hozni azt a sokak számára kellemetlen fejleményt, hogy a jövőben meg fog szűnni a versenysport. A parapszichológiai képességek kifejlődése esetén már nem a testi erőnlét, az ügyesség és a szívósság fogja eldönteni, hogy ki lesz a győztes, hanem az, hogy ki mennyi szabadenergiát tud magába szívni. Ebben a szituációban az élsport parafenomének küzdelmévé válna, ahol az bírja tovább a megterhelést, aki az ellenfélnél több szubatomi energiát képes az izmaiba “pumpálni”. A fáradtság ugyanis nem más, mint energiaveszteség. A bioenergia azonban agyfrekvenciánk delta tartományba csökkentésével gyorsan és szinte korlátlan mértékben növelhető, ami megszünteti mind a testi, mind a szellemi fáradtságot. Ebben a szituációban már nem számít a testi felépítés, az edzés mértéke, sőt az életkor sem. A helyezést az dönti el, hogy a mérkőzés megkezdése előtt a versenyző mennyi energiát tud a szervezetében elraktározni, illetve a küzdelem során képes-e a veszteséget pótolni. A legnagyobb zavart azonban az aszimmetrikus energiafelvétel és -kibocsátás fogja okozni. Azt a birkózót pl. aki jelentős mennyiségű Yin jellegű szubatomi energiát bocsát ki a lábain, nem lehet padlóra küldeni, mivel úgy odatapad a földhöz, hogy feldönthetetlenné válik. Ha a rúdugró sok Yang energiát szív magába, súlytalanná válik; és 8-10 méter magasra ugorva rúd nélkül is átszáll a léc felett.
Ez a jelenség hatással lesz a szellemi sportokra is. Két azonos képességű sakkozó közül pl. az fog győzni, aki a játszma végéig képes lesz megőrizni szellemi frissességét; illetve az, aki hatékonyabban képes a jobb agyféltekéjével kapcsolatba kerülni. A jó memória ugyanis nem más, mint a nagyságrendekkel nagyobb tárolókapacitású jobb agyféltekénkkel való kapcsolatfelvétel átlagosnál magasabb hatásfoka. Ráadásul itt fennáll egymás gondolatainak kifürkészési lehetősége is, vagy a függőlépés kiolvasása a borítékból. Nem kizárt, hogy a közönség soraiból a parapszichológiai képességekkel rendelkező ellendrukkerek koncentráció- vagy memóriazavaró telepatikus üzeneteket juttatnak el az ellenfél agyába. Erre állítólag már napjainkban is sor került. Ez ellen azonban védekezni lehet, ha a játékos szubatomi energiarészecskékből egy áthatolhatatlan burkot von maga köré. Ilyen körülmények között viszont a sport elveszti eredeti szerepét, és átalakul parapszichológiai képességek vetélkedőjévé. Mivel ezek a behatások egyelőre ellenőrizhetetlenek, így a sportversenyeken napirenden lesznek a gyanúsítgatások, óvások, veszekedések; amelyek teljesen szétzúzzák a sportszellemet. Sokak szerint már ma is ez a helyzet, mert a jelenlegi doppingháborúban annak a nemzetnek a sportolói kerülnek dobogóra, amelynek több pénze van drága és kimutathatatlan vegyszerek beszerzésére. Az érzékelhetetlenséget maszkírozó anyagokkal érik el. ilyenek pl. a doppingszerek bomlástermékeihez kötődő antibiotikumok, vagy a nagy molekulájú keményítőkészítmények, amelyek sokáig a vérben tartják a bomlástermékeket. Frank Shorter, az Amerikai Doppingellenes Hivatal vezetője már ki is fejezte aggodalmát emiatt: “A NOB-nak gyakrabban kellene ellenőriznie a sportolókat. Ha nem változtatnak a jelenlegi gyakorlaton, a jövőben nem az atléták, hanem a gyógyszerészek versengenek egymással.”
Egyelőre nem merült fel a bioenergia manipulálásának lehetősége, de a jelek szerint nem várat sokáig magára. Mi sem bizonyítja jobban ennek veszélyét, mint a genetika rohamos előretörése. Néhány évtizeddel ezelőtt a tudományos fantasztikum világába tartozott a génterápia, ma pedig mindennapi valósággá vált. A hivatalos tiltások ellenére egyre-másra érkeznek hírek az embereken való alkalmazásáról is. Szakértők szerint ha ez így megy tovább, pár év múlva hajmeresztő atlétikai eredmények születnek, és a sportszenzációk öles szalagcímekké válnak az újságokban. A szervezet teljesítőképességének génmanipulációs növelése alapvetően új helyzetet teremt a sportvilágban. Az élsportolók a jelenleg alkalmazott ajzószerek, tiltott vegyszerek helyett módosított géneket tartalmazó folyadékot juttatnak a szervezetükben, amely tartósan megnöveli izommennyiségüket, oxigénfelvevő-képességüket. A Nemzetközi Olimpiai Bizottság is kezdi felismerni a génterápiában rejlő veszélyeket. “Tudomásunk van arról, hogy bizonyos módszerekkel már kísérleteztek.” Miután a genetika egy új tudományág, kevés tapasztalattal rendelkezünk alkalmazásának későbbi veszélyeiről. Ez azonban a sportolók többségét nem riasztja el ettől a módszertől. Amikor akadt olyan kosárlabda-játékos, aki eltörette a kezeit csak azért, hogy műtéttel meghosszabbíttassa, nem valószínű, hogy néhány milliliternyi folyadék lenyelése bárkink is gondot fog okozni. 
Különösen vonzóvá teszi ez az eljárást, hogy alkalmazása semmilyen módszerrel nem mutatható ki. Egy született “izompacsirtából” átültetett gén ugyanis lehetett a sportoló saját örökítő anyaga is. Miután eddig egyetlen élsportolóról sem készítettek géntérképet, a későbbiek során gyanússá váló rekorderek DNS-állományát nem lesz mivel összehasonlítani. Arról nem is szólva, hogy a genetikai elemzés meglehetősen költséges művelet, tömeges alkalmazása iszonyatos összegeket emésztene fel. Ezt belátva a NOB már azt fontolgatja, hogy meg kellene változtatni a versenyszabályokat, és külön erőpróbákat kellene rendezni a génkezelt sportolók részére. Igen ám, de ki fogja elárulni magáról, hogy génmanipulációval “tunningolták” fel, ha ezt nem lehet kideríteni. Miért versenyezzen valaki egy erős mezőnyben, amikor a gyengébben játszi könnyedséggel első lehet? Az sem jelent megoldást, ha a kiugró eredményeket elérő sportolókat adminisztratív eszközökkel kényszerítik az egymás közötti küzdelemre, mert ettől kezdve a világ csak velük fog foglalkozni. A szurkolók elfordulnak az átlagos teljesítményt produkáló sportolóktól, mert az embereket csak a csúcseredmények izgatják. A klasszikus olimpiai játékok szellemében vetélkedő sportolók úgy fognak járni, mint a paraolimpiai játékok résztvevői. A részvéten kívül nem sok elismerésben lesz részük. Ezt elkerülendő mind több élsportoló kényszerül majd rá a génmanipuláció igénybevételére. Dr. Theodore Friedmann, a San Diego-i Egyetem génterápiai programjának vezetője szerint nincs messze az idő, amikor a sportoló embernek látszik ugyan, de egyes szerveit már annyira átalakították, hogy inkább hasonlít egy androidhoz, mint a homo sapiensre. 

Könnyen lehet, hogy egy idő után a tömegsportmozgalom is felbomlik. Amikor az ember képes lesz szervezete bioenergia-szintjét megnövelni, már nem lesz szüksége testgyakorlatokra, edzésre ahhoz, hogy jó kondícióban tartsa magát. Annak érdekében, hogy fittek és egészségesek legyünk, elég az agyfrekvenciánkat lecsökkenteni, és máris tetszőleges mennyiségű energia áramlik belénk. A többletenergia kialakítja, formában tartja izmainkat, atlétatermetet kölcsönöz testünknek. Acélossá válnak izmaink, és öreg korunkra is megőrizzük testünk ruganyosságát.
Az elkövetkező századokban feltehetően megszűnik a turizmus jelenlegi módja is. A pénz megszűnésével ugyanis a nagy érdeklődésnek kitett helyeken élők már nem fognak örülni a turisták rohamának, mivel nem lehet rajtuk keresni. Földünk távoli vidékeinek megismerésére azonban továbbra is lehetőségünk nyílik, mert ekkor már általános gyakorlat lesz a Hatékony Érzékelés Kivetítés, illetve a lélekkiléptetés technikája. Így lelki mivoltunkban fogjuk a korábban közkedvelt turistacélpontokat bejárni. A megismerésnek, az élményszerzésnek ennél a formájánál nincs szükség fárasztó utazásra. Nem kell repülőjegy, szállás és vízumok után futkosni, nem érhet bennünket közlekedési baleset és egyéb inzultusok. Asztráltestben utazva egy pillanat alatt ott vagyunk, ahol akarunk, bármit megtekinthetünk, bármeddig maradhatunk anélkül, hogy bárkinek a terhére lennénk. A lezárt vagy még fel sem tárt objektumokba is könnyen bejuthatunk, sőt nagy valószínűséggel lehetővé válik az időutazás is, ami azt jelenti, hogy a bennünket érdeklő terület, népcsoport múltjával is megismerkedhetünk. És mindezt otthon, a karosszékben, vagy egy erre a célra berendezett stúdió relaxáló díványán fekve tehetjük meg.
Visszatérve az időjárás-szabályozásra ez a művelet nemcsak a környezeti hőmérséklet stabilizálására fog korlátozódni. A későbbiek során koncentrált energiasugárzással képesek leszünk befolyásolni a légköri mozgásokat, meggátolva ezzel a pusztító szelek, viharok kialakulását. A sűrűn lakott települések felett tehát nem lesz többé borús, szeles idő, és könnyen megoldható lesz, hogy a növényvilág számára szükséges csapadék ne nappal, hanem az éjszakai órákban induljon meg. Mivel a lehulló csapadék mennyiségét is szabályozni tudjuk majd, nem lesz már aszály vagy árvíz, és az esőfelhők átcsoportosításával megnyílik az út a föld sivatagos területeinek fásítása, a korábbi növénytakaró pótlása előtt.
Környezetvédelmi szempontból szinte forradalmi változást fog jelenteni a dematerializáció alkalmazása, mert ennek a hulladékmegsemmisítésre is alkalmas módszernek a segítségével nyomtalanul eltüntethetjük a nagyvárosaink környékén felgyülemlő szeméthegyeket, soha el nem bomló műanyag zacskókat és palackokat, valamint a méregtemetőkben szaporodó vegyi anyagokat. A dematerializációs megsemmisítő eljárásnak azonban a nukleáris hulladékok felszámolása terén lesz majd felbecsülhetetlen szerepe, mert ezzel a módszerrel egyszer s mindenkorra megszabadulhatunk ettől az időzített ökológiai bombától. Különös alkalmazási területe lesz a dematerializációnak a halottak tetemének nyomtalan és rendkívül higiénikus feloszlatása. Hamvasztás helyett minden bizonnyal sokan választják majd porhüvelyük e világból való kivonására ezt a korszerű, olcsó, és minden további következményektől mentes módszert.
A jövőben megszűnik az éhínség is, és ez nem kizárólag a termésátlagok növekedésének, a mezőgazdasági kultúrák földrajzi kiszélesedésének, hanem a megtermelt élelmiszerek hosszú idejű eltarthatóságának, veszteségmentes szállíthatóságának lesz köszönhető. A koncentrált szubatomi energiasugárzás baktériumölő hatását kihasználva, a közvetlenül fel nem használt élelmiszereket raktározás előtt energiával fogják kezelni, minimálisra csökkentve ezáltal a romlásveszélyt. A konzerveket ezután nem rákkeltő vegyszerekkel, nem is vitaminkárosító hőkezeléssel tartósítják majd, hanem energiabesugárzással teszik őket hosszú ideig frissé és gusztusossá. Az élelmiszeripari termékek tartósítása terén ennek az új sterilizáló módszernek főleg a tejiparban lesz nagy jelentősége, mivel a jelenleg alkalmazott pasztörizálás nagymértékben károsítja a tej vitaminjait, és elpusztítja az enzimtartalmát.
Sugárzással történő sterilizálást egyébként már ma is használnak mind az élelmiszeriparban, mind pedig az orvosi segédeszközök gyártása során, pl. injekciós tűk csíramentesítésére. Ez idő szerint azonban a sterilizálás radioaktív sugárforrással történik, ami nagyon megdrágítja az eljárást. A tetemes költség egyrészt a gamma sugarakat előállító kobaltágyú magas árából, másrészt a kezelő személyzetet a káros radioaktív sugaraktól védő biztonsági felszerelés kényszerű alkalmazásából ered. Miután a szubatomi energiabesugárzás nem jár ilyen hátrányokkal, ezért semmi sem fogja meggátolni ennek a tartósító eljárásnak a széleskörű elterjedését. Ráadásul a radioaktív sugárzással ellentétben a tartósított élelmiszerben nem keletkeznek szénhidrogének valamint szabadgyökök, amelyek rákot, érelmeszesedést és korai öregedést okoznak. Mindemellett a besugárzott élelmiszer biológiailag holt anyaggá válik. Ennek egyértelmű bizonyítéka, hogy a gamma sugárral kezelt burgonya, fokhagyma, vöröshagyma nem csírázik ki. Ezt eddig járulékos előnyként könyvelték el az élelmiszerforgalmazók, de ennek árát egészségkárosodással fizetjük meg. A koncentrált mágneses sugárzás azonban nem roncsolja a sejteket, nem teszi élettelenné a csíramentesített élelmiszert.
Mellesleg az ökotermékeknél szigorúan tilos a sugárkezelés, ezért a biogazdálkodásban már régóta alkalmaznak egy egészségre ártalmatlan fertőtlenítést. Ennek során az élelmiszereket vákuumtérbe helyezik, majd kis mennyiségű vizet fecskendeznek be, ami hirtelen gőzzé válik, és szinte lerobbantja róluk a kórokozókat. Nagy hátránya ennek a módszernek, hogy tetemes beruházást igényel. Jelentős mértékben csökkenti a veszteséget az is, hogy megszűnik a fagykár. Az ingyen energia következtében ugyanis télen fűteni fogják az élelmiszerraktárakat, és elárusítóhelyeket. A távoli jövőben erre sem lesz szükség, mert a +23 oC-on temperált hőmérséklet az egész fölggolyón megszünteti a telet. Ennek a helyzetnek a legnagyobb előnye azonban az lesz, hogy duplájára emelkedik a mezőgazdasági termények mennyisége. A tél megszűnésével ugyanis a mérsékelt égöv alatt is kétszer teremnek a gyümölcsfák, és a gabona- s egyéb haszonnövények termését is évente kétszer takaríthatjuk be. 
Az éhínség megszűnéséhez várhatóan az egészséges táplálkozási szokások is jelentős mértékben hozzá fognak járulni, mert a húsevés fokozatos csökkenése következtében jelentős – eddig takarmánytermesztésre használt – földterület szabadul fel világszerte. Mivel az állattenyésztés során átlagosan 10 kg takarmányból lesz 1 kg színhús, a korábban takarmánytermesztésre használt szántóföldek emberi táplálkozásra alkalmas növényekkel való betelepítése egyik évről a másikra tízszeresére növelheti a rendelkezésre álló élelmiszer mennyiségét. Miután ilyen nagy tömegű élelmiszerre nem lesz szüksége az emberiségnek, a termőterület egy része kivonhatóvá válik a művelés alól, ami lehetővé teszi a vetésforgó visszaállítását. Jelenleg a minél nagyobb haszon elérése érdekében már sehol a világon nem alkalmazzák a termőföld regenerálásának ezt az ősi módszerét. Pihentetés helyett műtrágyával próbálják pótolni az elhasználódott ásványi anyagokat. A talajerő vegyi anyagokkal való pótlása azonban nem érte el a kívánt hatást. A nem megfelelő módon, és nem megfelelő mennyiségben kiszórt műtrágya, valamint a gyomirtó- és permetezőszerek megmérgezték a talajt, a rajtuk termelt zöldségek, gyümölcsök pedig az embereket. A fenti módszerek együttes alkalmazásával azonban ez a helyzet megváltoztatható. A tudati felvilágosítás, és a szubatomi energia széleskörű alkalmazása lehetővé teszi a kellő mennyiségű és minőségű táplálék előállítását.
A vetésforgó alkalmazásával lehetőség nyílik a gyomoktól való végleges megszabadulásra is. Jelenleg vegyszeres irtással próbáljuk visszaszorítani a gaz terjedését, de ez a haszonnövényekbe is felszívódik, és az emberi szervezetbe jutva különféle betegségeket vált ki. A Hirosima Egyetem kutatói azonban nemrégen találtak egy páfrányfélét, ami azzal tűnik ki a többi közül, hogy közötte nem marad meg más növény, sőt a rovarokat is távol tarja. Ennek következtében a nagy telepekben tenyésző “uradzsiro” páfrány alkalmas lenne arra, hogy a művelés alól kivont területeken kiirtsunk minden növényi és állati kártevőt. Néhány év múlva a páfránytelep kiszántásával, a növények összegyűjtésével és megsemmisítésével biológiailag tiszta területeket kapnánk, ahol a kultúrnövények zavartalanul növekedhetnek. A kutatók a páfrány gyökeréből kloroform segítségével kivonták a hatóanyagot, így arra is lehetőség van, hogy ezen a módon emberre veszélytelen, mellékhatásmentes növényvédő szert állítsanak elő. Jellemző ennek a szernek a hatékonyságára, hogy amikor csírázásnak indult magot kezeltek vele, a növekedés azonnal megállt, majd a mag vörös színű lett, és hamarosan elhalt. Eddig az összes növényi maggal végzett kísérletek hasonló eredménnyel végződtek. A kutatók most azon fáradoznak, hogy a koncentráció beállításával meghatározzák a szer alkalmazási módját.
A forradalmi változások azonban az iparban fognak leginkább mutatkozni. Szinte nem lesz olyan iparág, amelyet ne érintene a szubatomi energia koncentrált felhasználási lehetősége. Az energiabesugárzás kohézióerő-csökkentő képességét valószínűleg a gépipar fogja leginkább kihasználni. A korábban alkalmazott mechanikus daraboló, vágó módszerek helyett a fémeket koncentrált energiasugárzással szabjuk majd megfelelő méretre. Ez a fajta sugár még a lézernél is precízebben és hatékonyabban vágja az anyagot.
Mellesleg a “szubatomi energiakést” a földönkívüliek nálunk is gyakran alkalmazzák az állatcsonkításoknál. Segítségével élő állatokból pillanatok alatt távolítanak el különböző szerveket, többnyire azért, hogy megállapítsák a környezetszennyezés mértékét a Földön. A “kis szürkék” által végzett kísérletek sajátos indítéka még, hogy az emlősállatok is rendelkeznek érzelmekkel. Miután ennek a civilizációnak az érzelmi világa leépült, az “ész-érzelem-ösztön” egyensúlyának helyreállítása érdekében az embereken végzett kísérletek mellett elkezdték állatvilágunk tanulmányozását is. A koncentrált szubatomi energiasugárzás használatának egyértelmű bizonyítéka, hogy a visszamaradt tetemeket még a közismerten dögevő prérifarkasok sem hajlandók eltakarítani. Mind a prérifarkas, mind a kutyák néhány méterrel a tetem előtt megállnak, majd érzékelve az energiasugárzást eliszkolnak. Az intenzív szubatomi energiasugárzásnak tudható be az is, hogy az ily módon elpusztult állatok sebfelülete sokáig nem indul oszlásnak. A szubatomi energiakés érdekessége, hogy nem csak a molekulákat hagyja épen, hanem a sejteket is, az egyes szöveteket a sejtfalak mentén választja el egymástól.
A IV. fejezetből tudjuk, hogy az állatok agyfrekvenciája megrekedt alfa szinten, ezért igen érzékenyen reagálnak a szubatomi energiasugárzásokra. Ennek alapján Klein-alakzatban tekercselt koncentrált energiasugárzókkal könnyen megoldható lesz a nem kívánt helyekről való távoltartásuk. A mezőgazdaságban pl. nem lesz többé szükség költséges vadvédelmi kerítésekre, és a meglehetősen alacsony hatásfokú madárijesztőkre. Elég lesz a védendő terület közepére leszúrni egy elemmel gerjesztett, hajszálvékony huzalból tekercselt sugárforrást, és ettől kezdve a vadak illetve a madarak nagy ívben elkerülik a környéket. Mivel a szubatomi energia elnyelődik a talajban is, egyúttal megoldódik a mezőgazdaságilag hasznosított földterületek rágcsálómentesítése. Ez nem fogja károsan befolyásolni a termőföld állagát, mert a giliszták kifejezetten kedvelik a szubatomi sugárzást, így talajporhanyósító feladatukat továbbra is el fogják látni. A rágcsálómentesítés jelentős mértékben hozzá fog járulni az éhínség felszámolásához is. A termést nem csak a mezei-, hanem a városi rágcsálók is nagymértékben pusztítják. Jelenleg tízszer annyi patkány él a Földön, mint ahány ember. Indonéziában a rizstermés kb. 15%-át a patkányok falják fel. Csupán ezzel a mennyiséggel 20 millió ember lakna jól egész éven át.
Ezen a módon könnyen megoldható lesz a madarak elriasztása a repülőgépek, illetve a repülőterek közeléből. Jól használható ez a módszer a műemlékek védelmére is. Egyébként Párizsban már elkezdték egy hasonló elven működő rendszer kiépítését. Először a Louvre épületére szereltek fel egy elektromágneses riasztót, és az eredménnyel igen elégedettek voltak. Ezt követően a Palais Royal árkádjai alatti drága butikokat és vendéglőket szabadították meg a galamboktól. Korábban semmilyen eszközzel nem tudták elérni, hogy a boltívekben ne rakjanak fészket. Most megpihenni sem hajlandók a közelben, nemhogy letelepedni. Hátránya azonban ennek a kezdetleges rendszernek, hogy a telepítése nagyon drága. A gyengeárammal táplált vékony drótok előnytelen tulajdonsága még, hogy egyszerre bocsátanak ki Yin és Yang jellegű sugarakat, ezért a hatásfok nem túl magas, és a huzalokkal átszőtt épületek, szobrok látványa sem éppen esztétikus. A koncentrált sugárforrás viszont mentes ettől a hátránytól, és az ára is olyan alacsony lesz, hogy sokan az otthonaikban is alkalmazni fogják az egerek, patkányok, csótányok, poloskák, pókok, molyok, hangyák, atkák kiűzésére, illetve a szúnyogok és a legyek távoltartására. 
Ennek az egészségügyi szempontból igen előnyös helyzetnek azonban lesz egy hátulütője is. A szubatomi sugárforrás nem csupán a rágcsálókat és a rovarokat fogja elüldözni, hanem megőrjíti, menekülésre készteti a szomszédban tartott háziállatokat is. Ennélfogva törvényalkotással rendezendő ellentét fog kialakulni az eb- és egyéb háziállattartók, valamint a kártékony élősdiektől szabadulni akaró polgárok között. A szubatomi energiasugárzó hordozható változatának a kirándulók, a turisták látják majd nagy hasznát. Övükre erősítve távol tarthatják maguktól a szúnyogokat, a kullancsokat, a méheket, darazsakat és egyéb rovarokat. Még a kutyák és a különféle vadállatok harapásától is megvédi őket. Nem kell többé tartaniuk a maláriától, a Lyme kórtól és a ragadozók támadásától. Ez a módszer a cápák elriasztására is alkalmas. Az ausztráliai Sea Change vállalat olyan szörfdeszkát fejlesztett ki, amely mágneses mezővel távol tartja a tengeri ragadozókat. Az előzőekben ismertetett szubatomi germicidlámpa a bakteriális és vírusos fertőzésektől fogja az utazókat megóvni. A trópusi országokban is nyugodtan ehetnek-ihatnak bármit, ha előtte ezzel a csíramentesítő eszközzel besugározzák.
A szubatomi energiasugárzó segítségével a kártevő-mentesítésen kívül egy sok gondot okozó egészségügyi és esztétikai problémát is megoldhatunk. Különösen földszintes épületekben igen gyakori jelenség, hogy szigetelési hiányosságok miatt a falak átnedvesednek, salétromossá válnak, majd leomlik a vakolat. Ez a baj azonban elhanyagolható amellett, hogy a vizes falak miatt megnő a belső terek relatív páratartalma. Ennek következtében megindul a penészképződés, az épület dohossá, nyirkossá válik. Ez azon túlmenően, hogy a nedves helyiségben élők, dolgozók közérzetét rontja, előbb-utóbb asztmát, tuberkulózist és reumát okoz. Emellett télen jelentősen megnő az épület fűtési költsége is. Sokan úgy próbálják ezt a problémát megoldani, hogy a leomlott fal helyére vízzáró vakolatot hordanak fel. Ez azonban nem segít, mivel a fal belső szerkezetén át felszivárgó víz és ásványi sók egy idő után megjelennek a csodavakolat felett. Végleges megoldást eddig csak a hiányzó, illetve tönkrement szigetelés pótlásával lehetett elérni. Ennek több módja is van, pl. a nedves falakat szakaszosan elfűrészelik, és a résekbe szigetelő lemezeket ütnek be, vagy lyukakat fúrnak bele, amelyen keresztül műgyantát injektálnak a falba, ami megszilárdulva eldugaszolja a hajszálcsövecskéket.
Ezek a rendkívül fáradságos és költséges eljárások azonban mellőzhetők, ha az épület közepén elhelyezünk egy Yang jellegű energiát kibocsátó szubatomi sugárforrást. A generátorból kiáramló pozitív mágneses sugárzás semlegesíti a kapilláris csövekben uralkodó intenzív gravitációs vonzást, és emiatt a hajszálcsövecskékben nem tud többé felszivárogni a víz. Ennél a megoldásnál nincs szükség elektródákra, és az egyes helyiségeket sem kell külön-külön készülékkel ellátni, mert a szubatomi energia átszivárog minden anyagon, és a hatókörzetén belül az egész épületet kiszárítja. Nagy hatásfokú elektromágnest alkalmazva hálózati táplálásra sincs szükség, mivel a készülék gerjesztésről egy beépített telep is képes gondoskodni.
Visszatérve az ipari felhasználásra a hegesztések során nem hőenergiával, hanem szubatomi energiasugárzással fogjuk a kohéziós erőt megszüntetni, és a fématomokat egymásba folyatni. Az öntés művelete is jóval egyszerűbbé válik, mert az energiasugárzással meglágyított fémet viszonylag egyszerű módon lehet majd a kívánt formára idomítani. Mivel ez a technológia nem jár hőfejlődéssel, az egymáshoz hegesztendő anyagok nem égnek el, ami azt eredményezi, hogy a fémeken kívül más anyagok is összeköthetők lesznek ezen a módon. Ez azt jelenti, hogy a későbbiekben nem lesz szükség ragasztókra. Ha eltörik valami, vagy ha két azonos illetve különböző anyagot egymáshoz akarunk erősíteni semmi mást nem kell tenni, mint az összeillesztendő felületeket Yang jellegű elektromágnessel besugározni, majd egymáshoz préselni. Az ily módon létrejött kötés felülmúlja a legjobb ragasztó által biztosított szilárdságot is, mivel anyagfolytonosságot hoz létre.
Amennyiben az anyagból nem vonjuk ki a Yang energiát, ez azzal a következménnyel jár, hogy eltaszít magától minden más anyagot. Ily módon megvalósítható az ideális súrlódásmentesség. Ennek szintén a gépipar veszi a legnagyobb hasznát, mert ha a fém alkatrészeket pozitív szubatomi energiarészecskékkel sugározzuk be, akkor megfoghatatlanul síkossá válnak még akkor is, ha egyébként érdes a felületük. A súrlódásmentesség nem csak a különböző gépek hatásfokát fogja növelni, hanem megszűnik az alkatrészek kopása, és nem lesz szükség kenőolajra sem. Ezáltal minimálisra csökken a mechanikus szerkezetek karbantartásigénye. Nem zárható ki, hogy szubatomi sugárkezeléssel megoldható lesz a vas rozsdamentesítése is. Ennek lehetőségét az a megfigyelés támasztja alá, hogy a meteoritokban és a Holdról származó kőzetekben levő vasszemcsék nem korrodálódnak. A tudósok szerint ennek oka a kozmikus sugárzásban keresendő.
A jelenlegi néhány százalékos hatásfokú lámpáink helyett olyan fényforrásokat gyártunk majd, ahol a fotonokat valamely anyag atomjainak szubatomi energiarészecskékkel való bombázása útján fogjuk gerjeszteni. A jövőben tehát a fény nem egy hőforrás mellékterméke lesz, így a fényerő növelését várhatóan nem akadályozzák többé hőelvezetési nehézségek. A nagy hatásfokú fénykeltés másik lehetséges módja, hogy belülről fluoreszkáló festékréteggel ellátott üvegballonba szubatomi energiagenerátort helyezünk, és a fényt a kisugárzott energia kelti a fluoreszkáló réteg gerjesztése által. Az American Electric Power Co. egyébként már ma is gyárt ilyen fényforrásokat, azzal a különbséggel, hogy a 20 évig is használható és csak negyedannyi villamos energiát igénylő “E-lámpában” a gerjesztést nem szubatomi, hanem elektromágneses sugárzás végzi. 
Néhány száz év múlva már nem koncentrált fényforrást használunk világításra, hanem a falakat olyan festékréteggel vonjuk be, amelyek elektromos gerjesztés hatására fényt bocsátnak ki magukból. Ezáltal a lakótér, illetve az üzemek, szolgáltató létesítmények minden pontján azonos fényerő fog uralkodni. A magasabb rendű civilizációk már meg is mutatták nekünk ezt a világítási módot. Az UFO-elrablások során a szemtanúk így számoltak be az űrjárművek belső helyiségeinek világításáról: “Lehetetlen volt meghatározni a fény forrását. Olyan volt, mintha a világosság a falakból, a mennyezetből és mindenhonnan egyszerre jönne. A fény színe sem volt állandó. Egyik helyen zöldes árnyalatú, máshol kék, összhatásában pedig fémes izzásra emlékeztetett.”
A költséges villanyárammal működő klímaberendezéseket felváltják majd a szubatomi energiával működő környezetkímélő fűtő és hűtő berendezések. Elsősorban életünk minőségét fogja javítani, hogy a későbbiek során az ipar átáll a zajmentes szerszámok gyártására. A készülékház alatt egy vékony szubatomi energiafal távol tartja a levegőt a zajkeltő mechanizmustól, így nem kell többé szenvednünk az aszfalttörő kalapácsok, láncfűrészek és egyéb munkagépek fülsiketítő lármája miatt. A zajártalom csökkenéséhez jelentős mértékben hozzá fog járulni, hogy a városokban a felszíni közlekedés is nesztelenné válik. Nem lesz többé motorzaj és a gumiköpenyek által keltett surrogás is megszűnik, mert az állórész nélküli hibridmotorokkal hajtott gépjárművek kerekek nélkül fognak siklani az út felszíne felett. Így az utak sem fognak kopni, ráadásul a jegesedésből eredő csúszásveszéllyel, és a kátyúk okozta gépjárműrongálódással sem kell számolni.
A leglátványosabb változásokat azonban az építőiparban fogjuk tapasztalni, ahol a jövőben valószínűleg nyugdíjba fogják küldeni a toronydarukat, mivel energiabesugárzással bármekkora méretű és tömegű tárgy súlytalanná tehető, így az utánunk következő generációk számára az emeletes házakat feltételezhetően már előre gyártott lakásonként fogják könnyedén egymásra emelni, és néhány nap alatt összeszerelni. A hidakat sem építik többé a folyók felett, az áramló víz által akadályozva. A folyóparton készre szerelik, majd rálebegtetik a pillérekre. Érdekes alkalmazási területe lesz a szubatomi energiának, hogy koncentrált Yin jellegű energiasugárzással le lehet lassítani, ki lehet tágítani az időt. Ez lehetővé teszi a gyorsított öregedés-vizsgálatot. Ebben a zónában ugyanis pár óra alatt több évtizedet öregedik az anyag, így mentesülünk a költséges fárasztó-vizsgálatoktól.
Az már szinte természetes, hogy mint minden új dologban, így a szubatomi energiában rejlő lehetőségek kihasználása terén is az elektronikai ipar fog élen járni. A jövőben a számítógépek használata általános lesz, mert megszűnik a programnyelv, nem lesz szükség külön előképzettségre ahhoz, hogy valaki számítógéppel kommunikáljon. Ez a közvetlen kommunikáció várhatóan nem beszéd útján fog létrejönni. Utódaink minden valószínűség szerint telepátiával, vagyis az agyból kiáramló gondolati kisugárzások útján fogják a számítógépeket különféle feladatok elvégzésére utasítani. Ilyen irányú kísérletek egyébként már évek óta folynak Japánban, nagy sikerrel. Ugyanígy fogjuk használni a híradástechnikai készülékeket, gondolatainkkal szabályozzuk majd a fűtést, a világítást, sőt még az ajtó kinyitását is telepatikus úton végezzük majd.
Információtárolásra nem kompakt-, vagy mágneslemezt, hanem kristálykorongot fogunk alkalmazni. Ezen a videolemezhez hasonló eszközön a mechanikus bemélyítések illetve vaspor helyett nagyságrendekkel nagyobb tárolókapacitású kristályszemcsék rögzítik majd az adatokat. A jelenleg legígéretesebbnek tűnő biochip azért nem fog beválni, mert mint minden élő szervezet ez is öregedik, így hosszú távon megbízhatatlanná válik. Ennek alapján úgy tűnik, hogy elhamarkodott volt fizikusainknak az a bejelentése, hogy a Single-Electron Tunneling effektus “a legvégső miniatürizálásnak tekinthető a mikroelektronika területén”. A SET-nek is nevezett villámgyors kapcsoló és tároló egység elvét az orosz Konsztantyin Liharev és Alekszander Zorin dolgozták ki, és a komputertechnikában lázasan vizsgálják alkalmazásának lehetőségét. A legparányibb bináris tárolókban azonban az “igen-nem” állapotot nem irányított elektronok, hanem szubatomi energiarészecskék fogják megjeleníteni. Ez azt jelenti, hogy a miniatürizálásnak, illetve a tárolókapacitás növelésének nem lesz fizikai határa. Csupán a mindenkori technológiai fejlettségünk szabja meg, hogy mennyi információt tudunk belepréselni a kristályba.
A jelenlegi adatrögzítő technikánk egyébként nem csak a jövővel, hanem a múlttal összehasonlítva is lemaradásban van. Az inka birodalomban egy rövid kötélbe font zsinórfüzér szolgált az államháztartással kapcsolatos adatok tárolására. Ennek a “quipu” (kipu)-nak nevezett ősi komputernek a leolvasásánál a zsinórok számán, hosszán, a szálak színein, és a különböző szövésmintákon kívül figyelembe vették a zsinórokra kötött csomók elhelyezési módját, követési távolságát, sőt még a csomó formáját is. Nálunk a legmodernebb adatrögzítőnek tekintett kompakt lemezen is csupán két jellemző hordozza az információt: az azonos mélységű és szélességű vájatok hossza és követési távolsága. Nem csoda, hogy ezekkel a többszörös jellemzővel bíró kisméretű eszközökkel a több ezer évvel ezelőtt élt hivatalnokok olyan pontos nyilvántartást tudtak kialakítani, hogy a hatalmas birodalomban még egy nyílvessző sem tűnhetett el nyomtalanul.
Nincs kizárva, hogy a telefon szerepét is átveszi majd a telepátia, de ehhez az szükséges, hogy előbb mindenki megtanulja az agyfrekvencia lecsökkentésének módszerét. Amíg ez nem történik meg, addig mi is kénytelenek leszünk agyhullámerősítő készüléket alkalmazni, ahogy egyes Földön kívüli civilizációk tagjai, akiknél az övükre csatolt fémdoboz valószínűleg ugyanezt a célt szolgálja. Egy fejpántként felrakható hatékony tolmácsoló eszköz megszünteti a különféle nyelven beszélő emberek közötti kommunikációs nehézségeket is. Az idegen nyelveken nyomtatott szöveg megértése sem fog gondot okozni. Erre a célra telepatikus írásértelmező ceruzákat használunk majd. Ennek a Földön kívüli civilizációk által általánosan alkalmazott eszköznek az egyik végén egy lencseszerű mikrokamera van, amely a sorok fölött végighúzva leolvassa az egymás után következő betűket. Egy beépített mikrochip a szóközök segítségével értelmezi a szavakat, és ezeket egy konverterbe juttatja, ami a szöveget szubatomi energiahullámokká alakítja át. Végül a szöveg tartalmától függő különböző frekvenciaspektrumú energiahullámok a toll másik végén elhelyezett mini antennára kerülnek, amely telepatikus úton agyunkba sugározza az információt.
A természetes gyógymódok és a technika segítségével az orvosok munkája is átalakul. Az ártalmas sugarakat kibocsátó röntgenátvilágítás szerepét átveszik a bioenergia-érzékelő rendszerek. Ezek legegyszerűbb változata a magnetokardiográf lesz. Ez a készülék alapvetően három egységből fog állni: egy Faraday-kamrából, egy kameraszerű detektorból, amely a mennyezetről nyúlik majd alá egy gömbcsuklós kar segítségével, valamint a jelfeldolgozó és megjelenítő egységből. A baleseti sebészetre szállított beteget nem kell költséges, hosszadalmas és veszélyes röntgenátvilágításnak alávetni, mert a szuperérzékeny tekercsekből álló detektor ráirányításával azonnal láthatóvá válnak a belső szervei. Az EKG-val ellentétben az MKG-s vizsgálatnál még elektródákkal sem kell teleaggatni a pácienst. Ennek ellenére igen részletes és plasztikus kép rajzolódik ki az érzékelőfejhez csatolt monitoron, amit az tesz lehetővé, hogy az élő sejtek nem csak felvesznek, hanem ki is sugároznak magukból bioenergiát. Szöveti károsodás esetén az energiasugárzás mértéke is megváltozik, ami az egészséges sejtektől való éles elhatárolódásban nyilvánul meg. Miután az MKG passzív képalkotó rendszer, vagyis semmilyen sugarat nem bocsát ki magából, a beteg belső szervei tetszőleges ideig vizsgálhatók a károsodás legcsekélyebb veszélye nélkül. Így arra is mód lesz, hogy műtét közben más szerveket is megfigyelés alatt tartsanak. Segítségével a gyógyulás folyamata is könnyen figyelemmel kísérhető. A vizsgáló helyiség elektromágneses leárnyékolására azért van szükség, mert a környezetünkben fellépő zavaró mágneses sugárzások százszor erősebbek, mint amelyeket a szervezet generál.
A későbbiek során nem lesz szükség erre a berendezésre, sőt árnyékoló kalitkára sem, mivel várhatóan kifejlesztünk egy olyan összetételű kristályt, amely mágneses sugárzás hatására látható fénysugarat bocsát ki magából. Ez a lencsévé formált kristály fémkeretbe foglalva, és egy kis nyéllel ellátva kerül majd forgalomba. Az orvosok ezt az eszközt a monoklihoz hasonlóan fogják hordani, vagyis a nyeléhez csatlakoztatható fémlánc segítségével a gomblyukukhoz erősítik, és köpenyük szivarzsebébe rakják. Így szükség esetén egy pillanat alatt kézbe vehetik, és miközben az egyik szemükkel a beteg belső szerveit vizsgálják, a másikkal figyelemmel kísérhetik a külső állapotát. Miután a testbe pillantva közvetlenül látható lesz a betegség kiváltó oka, elmaradnak a több napos kivizsgálások. Nem kell többé a mellékhatásokból visszakövetkeztetni a betegség okára, így a téves diagnózisok száma elenyésző lesz. Szellemi fejlődésünk előrehaladtával nem fogunk használni mágneseskisugárzás-érzékelő segédeszközöket sem. Az orvosok a Hatékony Érzékelés Kivetítés technikáját alkalmazzák majd, mind a betegség megállapítása, mind pedig a gyógyítás során.
Ennek a folyamatnak az eredményeként a jövőben a gyógyítás módja fokozatosan leegyszerűsödik, és egyre olcsóbbá válik. Ennek legfőképpen a társadalombiztosítási intézmények fognak örülni. Az érzéstelenítőkön, fájdalomcsillapítókon, és kötszereken kívül nem lesz többé szükség olyan drága műszerekre sem, mint az endoszkóp, laparoszkóp, hiszteroszkóp, a belső szerveket ultrahanggal vizsgáló szonográf, vagy a csillagászati összegekbe kerülő komputertomográf, a mágneses rezonanciaképet szolgáltató MRI, illetve a pozitron emissziós rétegvizsgáló, a PET. Lenyelhető minikamerával sem kell bűvészkedni, amely egyelőre nem a kívánt módon halad, hanem oda fordul a gyomorban, illetve a bélrendszerben, ahová akar. Jellemző a hagyományos gyógyítás költségességére, hogy Kínában az emberek 90%-a a tradicionális gyógyítást veszi igénybe, és csak 10%-uk fordul a nyugati orvoslás művelőihez. Ennek ellenére az egészségügyi kiadások 90%-át a nyugati gyógyászati módszerek gyakorlásához szükséges eszközök beszerzésére és fenntartására fordítja a költségvetés. (Egyébként ugyanez a helyzet Indiában az ajurvédikus gyógymóddal.) Igazán nagy megtakarítást viszont a betegségek megelőzésével lehetne elérni. A WHO (Egészségügyi Világszervezet) legutóbbi jelentése szerint az életmód 43%-ban, a környezetünk 27%-ban, a gyógyászati ellátás színvonala pedig csak 11%-ban befolyásolja a lakosság egészségi állapotát. Jelenleg azonban a megelőző gyógymódok csak azok számára hozzáférhetők, akik meg tudják fizetni.
A műszerek egyszerűsödésével párhuzamosan fokozatosan visszaszorul a gyógyszergyártás is, mivel a jövőben nem alkalmazunk szintetikus készítményeket gyógyászati célra. Az operációk vértelenné válnak, mert a testet kizárólag szubatomi energiát kibocsátó manipulátorokkal fogják felnyitni. A legbonyolultabb szervátültetés is mindennapos, bevett gyakorlat lesz. A varratok, sebhelyek megszűnnek, ezért elmarad a több hetes kórházi ápolás, a betegek még az operáció napján hazamehetnek. A műtét alatt sem fájdalom, sem fertőzés nem lép fel, így feleslegessé válik az altatás, és gyulladásokból eredő későbbi komplikációktól sem kell tartanunk. A kórházi kezelés szükségtelenné válásával megszűnnek a felfekvéses tüdőgyulladásból erdő elhalálozások is. Az idős betegek többsége ugyanis nem a műtétbe hal bele, hanem a hetekig tartó fekvés okozta tüdőgyulladásba. Az egészséges életmód következtében jóval kevesebb beteg lesz mint ma, műtéteket szinte kizárólag csak balesetek esetén fognak végezni. A vértelen műtétek járulékos következménye lesz még, hogy szükségtelenné válik a vérátömlesztés, így megszűnik az oly sok gondot okozó véradás problémája. A kórházi ágyak megszüntetéséhez jelentős mértékben hozzá fog járulni a természetgyógyászati módszerek általános alkalmazása. Ezek segítségével minden ember önmaga orvosa, saját testének tudatos karbantartója lesz.

A sci-fi irodalomban gyakran lehet olvasni, hogy a jövő nemzedéke lombikban, azaz “in vitro” fog megszületni. A lombikbébi eljárás azonban várhatóan csak kísérleti célokat szolgál majd, mivel a természetellenes körülmények, az emberi testen kívüli fejlődés nagy valószínűséggel érzelmi károsodást okozna az utódokban. Sokkal reálisabb elképzelés az, hogy a gyermekek továbbra is természetes úton, az anya testében fognak kifejlődni, a szülés pedig a császármetszés egy továbbfejlesztett változata útján, fájdalom nélkül zajlik le. Ennél az újfajta eljárásnál a hasfalat energiasugárzó manipulátorokkal nyitják meg, szülési komplikációk és a vérzés, a fájdalom, valamint a fertőzésveszély legcsekélyebb kockázata nélkül. A műtét után nem keletkezik sebhely, nem lesz szükség kórházi ápolásra, az ily módon véghezvitt császármetszés pedig nem korlátozza a további szülések számát sem. Ennek az eljárásnak a bevezetésével minden bizonnyal feledésbe merül majd a bérszülés intézménye is. Miután a terhességből már csak a gyermekvárás öröme marad meg, és nem kell többé tartani a szülés alatti fájdalmaktól, valamint az azt követő esetleges elváltozásoktól, ezért egyetlen nő sem fog idegenkedni többé gyermekei világrahozatalától. Az egészséges és minél jobb képességű utódok életre hozatala érdekében egyre több szülő fogja majd igényelni, hogy a megtermékenyítés testen kívül, a legéletképesebb ivarsejtek kiválasztása útján, ellenőrzött formában történjen.
Mint minden új korszaknak, sajnos ennek is lesznek negatív megnyilvánulásai. Sokakban ugyan ellenérzést fog kiváltani, de rohamosan fejlődni fog a génsebészet. Genetikai átültetés révén mi is elő tudunk majd állítani kimérákat, azaz vízi sellőket, farkasembereket, emberfejjel és lótesttel rendelkező kentaurokat, és egyéb szörnyeket. Ezeknek a sejtfúziós kísérleteknek az eredményességét feltehetően egy nálunk fejletlenebb bolygón fogjuk kipróbálni úgy, ahogy azt a régi történeti leírások szerint egy magasabb rendű civilizáció annak idején nálunk végezte. Ezt nem azért tesszük, hogy ártsunk az ott élőknek, hanem azért, hogy megteremtsük a mitológiájukat, hogy legyen miről regélniük a későbbi nemzedékeknek. Mellesleg ilyen jellegű génmanipulációkra már ma is képes a földi tudomány. Ennek leglátványosabb bizonyítéka a birke. Ezt a különös állatot néhány évvel ezelőtt a birka és a kecske hibridizációjával hozták létre.
Már a sci-fi regényekből ismert félig állat, félig ember rabszolgák létrehozására is képesek vagyunk. A hírek szerint az Egyesült Államokban illegális kísérleteket folytattak, melynek eredményeként az ember és a csimpánz keresztezésével megszületett a csimber. A felnevelésére azonban nem vállalkoztak a tudósok. A várható botránytól tartva nem sokkal a megszületése után elpusztították. Nem is lenne értelme egy olyan világban modern rabszolgákat előállítani, ahol több száz millió ember van munka nélkül, az alkalmazottak zömével pedig rabszolgaként bánnak. Minek a rabszolga egy olyan társadalomnak, amely önmagát is rabszolgasorba taszította.
Már ennek az évezrednek a végén sor kerül a klónozásra, ami a génmanipuláció első botrányköve lesz. A várható világméretű felháborodás azonban csak részben indokolt. Sokan azzal magyarázzák a félelmüket, hogy így sorozatban “gyárthatók” lesznek az Einstein-képességű egyedek, akik bűnözővé vagy diktátorrá nevelve elpusztítják a világot. Ez az aggodalom nagyfokú tájékozatlanságra vall. Az ember lényege ugyanis nem a testben, hanem a lélekben van. Hiába születnek klónozás útján azonos kinézetű emberek, ezek mind különböző lélekkel fognak rendelkezni, így még annyira sem hasonlítanak majd egymáshoz, mint az egypetéjű ikrek. Testi adottságaik megegyeznek ugyan, de a természetük és a szellemi képességeik eltérőek lesznek. Ennek oka, hogy lelket nem lehet klónozni, sőt még megrendelni sem; nem tőlünk függ, hogy egy-egy testbe ki fog leszületni hozzánk a Földre. Einsteint sem a teste tette azzá, ami volt, hanem a lelke. Ezt az is bizonyítja, hogy a halála után megvizsgálták az agyát, és semmi különöset nem találtak rajta. Ennél meglepőbb bizonyítékkal is rendelkezünk a testi adottságok másodlagosságának bizonyítására. Anatol France Nobel-díjas író boncolásakor kiderült, hogy agyvelejének súlya az átlagos értéknek csupán a fele volt.
Ha csak a testi adottságoktól függne az érvényesülésünk, akkor az evolúciós fejlődési lánc csúcsán most nem az ember, hanem a delfin állna. A delfin agya ugyanis 30 dekagrammal nagyobb tömegű, mint az emberé, és jóval barázdáltabb is, melynek következtében agytekervényeiben 50%-kal több neuron van, mint a miénkben. Ezzel azonban csupán annyit sikerült elérnie, hogy az állatok között a legintelligensebbé vált. Hiába van egy élőlénynek szuperagya, ha nincs aki használja. A lélek színvonalától, fejlettségi fokától függ, hogy a test adottságait milyen mértékben képes használni. Az agytérfogatnak azért sincs meghatározó szerepe, mert a jelenlegi lerövidített életünkben kapacitásának csak a 10%-át használjuk. Ez a jelenség magyarázza a hidrokefáliában (vízfejűségben) szenvedők életképességét is, azt az orvosilag feltárt tényt, hogy viszonylag jól boldogulnak az életben annak ellenére, hogy gyakorlatilag nincs agyvelejük.
Hasonló okok miatt nincs értelme annak a törekvésnek sem, hogy sokan mesterséges megtermékenyítés útján próbálnak átlagon felüli képességű utódokra szert tenni. Manapság egyre több nő fordul a spermabankokhoz azzal a céllal, hogy a tudományos élet kiválóságaitól begyűjtött ivarsejtekkel termékenyíttesse meg magát. Arra számítanak, hogy ily módon zseni lesz a születendő gyermekük. Az esetek túlnyomó részében azonban csalódniuk kell, ugyanis a statisztikai kimutatások szerint a kiemelkedően tehetséges embereknek többnyire átlagos képességű gyermekeik születnek. Persze akadnak kivételek, de ennek az az oka, hogy a leszületni szándékozó léleknek szüksége van arra az alkotó légkörre, ami a tehetséges apa családjában uralkodik. Arra is van példa, hogy a hozzánk készülődő lélek azért választ magának világhírű apát, mert folytatni akarja az életművét. A fogantatásnak mesterséges módjánál azonban nem alakulhat ki a kívánt állapot, mert eleve hiányzik az apa. Miután az utódlásnak ezt a módját jobbára olyan emancipált nők választják, akik egyedül kívánják gyermeküket felnevelni, még arra sincs remény, hogy legalább férji minőségben átvegye valaki a nevelőapa szerepét. Ilyen körülmények közé egyetlen értékes lélek sem kívánkozik. Így hiába az igyekezet, kárba vész az amúgy kiváló genetikai adottságokkal rendelkező test, illetve elfoglalja egy olyan lélek, akinek a fennálló körülmények is megfelelnek.
Visszatérve a klónozásra, ennek az eljárásnak az igazi veszélye abban rejlik, hogy megszűnik a világ változatossága, beszűkül az emberiség génállománya, és mi is arra a sorsra jutunk, mint azok a földönkívüliek, akiket kimentettek bolygójuk végső pusztulásából. Eredetileg ők is különbözőek voltak, de az alacsony egyedszám miatt utódaik egyre jobban hasonlítanak egymásra. Elmondásuk szerint azért járnak hozzánk szívesen, hogy gyönyörködjenek fejlődésünk sokrétűségében, és tanulmányozzák azt a végtelen lehetőséget, amit a mi változatos fajunk kínál. Ennek bármilyen ideológia alapján való beszűkítése azért sem célszerű, mert könnyen meglehet, hogy az elkövetkező évszázadok legkiválóbb tudósainak és művészeinek világrajöttéhez, kiteljesedéséhez éppen azokra a génekre lesz szükség, melyeket a most lenézett népcsoportok hordoznak magukban. A különböző rasszok vérkeveredéséből eredő kedvező folyamat egyébként már most is érezteti hatását. Kiri Te Kanawa, az opera világának “legszebb és legtehetségesebb dámája” nem született volna meg, ha az elmúlt évtizedek fajgyűlölete nem hagy alább, és a határok nem válnak nyitottá. Nem véletlenül mondja a Biblia, hogy az embernek nincs joga beavatkozni a teremtés rendjébe. Ha csak egyetlen egy társunkat megöljük vagy különböző tudományos manipulációkkal meggátoljuk világrajöttét, végzetes hibát követhetünk el. Hasonló tragédiát okozna a fasiszta fajvédő törvények feltámasztása, vagy az utazási szabadság politikai okokból történő korlátozása. Sohasem tudhatjuk ugyanis, hogy ezáltal nem egy olyan ember későbbi megszületését tesszük lehetetlenné, aki egy távoli világkatasztrófától menthetné meg az emberiséget.
Mellesleg még ha akarnánk sem tudnánk elárasztani a Földet klónozott szuperemberekkel, mert ennek biológiai akadályai vannak. Nemrég derült ki ugyanis, hogy az időközben elkezdődött génmanipulációs kísérletek első eredménye Dolly, a klónozott juh öregen született. Erről Ian Wilmut skót tudós számolt be, az általa életre keltett világhírű juh genetikai vizsgálata után. Dolly kromoszómái olyan komoly szerkezeti elváltozásokat tükröznek, amelyek csak öreg állatoknál figyelhetők meg. (Időközben már el is pusztult. 6 évig élt, fele annyi ideig, mint egy átlagos juh. A végzetét izületi gyulladás és tüdőpanaszok okozták.) Eszerint a klónozott állat életkora nem a bejegyzett születési idejével azonos, hanem annak az állatnak az életkorával, amelyből létrehozták. A klónozott egyed tovább klónozása esetén ez a jelenség felgyorsul, és négy-öt generáció után már olyan mértéket ér el, hogy az embrió ki sem fejlődik, az új élet létre se jön. Ezt a folyamatot csak úgy lehetne lelassítani, ha az újszülötteket klónoznánk. Ennek viszont semmi értelme sincs, mert a kiugró testi vagy szellemi adottságok csak felnőtt korban mutatkoznak meg. Jellegzetessége még ennek a jelenségnek, hogy minél nagyobb fokot ért el az egyed az evolúciós fejlődési folyamatban, annál intenzívebben lép fel a halmozott öregedés. Úgy látszik a természet ily módon védekezik az ember illetéktelen beavatkozása ellen. 
Az alacsonyabb rendű élőlények esetén azonban lehetséges, sőt hasznos a klónozás. Ezzel a módszerrel ugyanis a növények közül kiválaszthatók a legéletképesebb egyedek, és továbbszaporításukkal számos előnyhöz juthatunk. A klónozás tette lehetővé a növénytermesztésben a vírusmentes egyedek létrehozását is. Az ily módon előállított növények mentesek a fajtára jellemző kártevőktől, ami feleslegessé teszi a növényvédőszer-felhasználást. A klónozás a fokozatos elkorcsosulástól is megvédi a fajtát. Aki pl. fokföldi ibolyát vásárol, az biztosan klónozott dísznövényt vett. Amikor szárdarabolással szaporítjuk a muskátlit, szintén klónozást végzünk.
Vigyázni kell azonban az emberi táplálkozásra szolgáló növények öröklődési tulajdonságainak a megváltoztatásával. Már 10 éve állítunk elő génmanipulált növényeket, de még soha sehol nem végeztek kísérleteket arra vonatkozóan, hogy a belőlük készített élelmiszerek hogyan hatnak az emberi szervezetre. A káprázatos terméseredmények, a kártevőkkel szembeni nagyfokú ellenálló képesség következtében a tudósok elfeledkeztek ezekről a vizsgálatokról. Egy magyar származású skót kutató viszont hivatalos felkérésre elkezdte az élettani kísérleteket. Először fiatal patkányokat vizsgált, melyekkel genetikailag módosított burgonyát etettek. Sajnos a kísérletsorozat végeredménye ez esetben a kétkedőket igazolta. A patkányok nem kaptak ugyan semmilyen betegséget, de a génmanipulált élelem hatására egyes szerveik (pl. az agyuk) lassabban, míg mások gyorsabban növekedtek. Ezen túlmenően érzéketlenné vált az immunrendszerük. A szakértők szerint egyelőre nincs okunk az aggodalomra, mert az állatkísérletekből még nem lehet egyértelmű következtetéseket levonni. Ehhez embereken kellene széleskörű vizsgálatokat végezni, önkéntes alapon. Erre azonban nem került sor, mivel a hatóságok úgy megijedtek a jelentés láttán, hogy az állatkísérleteket végző tudóst, Pusztai Árpádot azonnali hatállyal nyugdíjazták.
Eközben folyamatosan nő a géntechnológiai eljárást elfogadó és alkalmazó országok száma. Jelenleg már 65 millió hektáron termesztenek transzgénikus növényeket szerte a világon. Mindezt annak ellenére teszik, hogy a fogyasztóvédelmi szervezetek egyre nagyobb nyomást gyakorolnak a kormányokra a génmanipulált növények termesztésének betiltása érekében. A GMO-val bevetett területek 99%-a Argentínában, Brazíliában, Kanadában, Kínában, Dél-Afrikában és az Egyesült Államokban található. A legtöbb kísérletet a kukorica, szója, repce, és gyapotfajtákkal végezték. Ezeket nem csak állati takarmányozásra használják, hanem emberi táplálkozásra is. A svájci biotechnológusok által módosított csemegekukoricafajták forgalmazását már az Európai Unióban is engedélyezték. Szerencsére nálunk csak úgy hozhatók forgalomba génmanipulált termékek, ha a csomagolásukon feltüntették, hogy 0,9%-nál nagyobb arányban tartalmaznak GMO-t. 
Ma már a génsebészet fellegvárában, az Egyesült Államokban sem lelkesednek annyira az emberek az ilyen jellegű beavatkozásokért. A nem romló paradicsom, a nagyobb fehérjetartalmú szója, a bő terméshozamú és ezáltal olcsóbb kukorica, a vírusoknak ellenálló banán kezdetben lelkesedést váltottak ki a termesztők és a fogyasztók körében. Később azonban szembesülniük kellett a génsebészet fonákjával is. A genetikailag manipulált növények a különféle szervi elváltozásokon kívül számos betegség kiváltói is lehetnek. Ezek egyike az allergia. Ha a burgonyát vagy a paradicsomot tengeri halak génjével módosítják azért, hogy fagyállóvá tegyék, akkor a halra allergiás ember nem tudja, miért támadnak kiütései egy tányér krumpli, vagy egy adag paradicsomsaláta elfogyasztása után. 
Ez ellen már védekezni sem lehet, mivel azokban az országokban, ahol engedélyezték a génkezelt növények termesztését, lassan lehetetlen hagyományos mezőgazdasági termékekhez jutni. A szél ugyanis kilométerekre elsodorja a génkezelt növények virágporát, és előbb-utóbb az érintetlen növények is kereszteződnek. A biológia sokszínűség veszélyeztetésén kívül fennáll a függőség kockázata is. A bonyolult és rendkívül költséges eljárás következtében csak óriás cégek képesek genetikailag módosított vetőmagot előállítani, ezért a termelők teljesen ki lennének szolgáltatva nekik. A haszonnövények genetikai manipulálásának másik oka, hogy “vegyszermentessé” tegyék a mezőgazdaságot. Az átalakított génkészletű növények ugyanis jobban ellenállnak a kártevőknek. A génkezelt növényekből azonban a módosított gén átjuthat a gyomokba is, és ezzel “szupergyomok” alakulnak ki, amelyeknek az elpusztításhoz a korábbiaknál is több vegyszert kell bevetni. Így semmit sem csökken a talaj és az élővizek mérgezése. Csupán a mérgek fajtája változik. A gazdák és a fogyasztók tehát nem járnak jól, csak a genetikailag manipulált vetőmagvakat előállító biotechnológiai cégek gazdagodnak meg.
Nemrég derült ki, hogy a génmanipulált növények virágpora is betegségeket okoz. Prof. dr. Terje Traavik, a Norvég Genetikai Ökológiai Intézet igazgatójának beszámolója szerint a génmanipulált kukorica termesztésével foglalkozó maláj kolónia tagjai sorra betegedtek meg. Láz, légzési elégtelenség, emésztési- és bőrrendellenességek léptek fel náluk. A vérvizsgálat egyértelműen bebizonyította, hogy a tüneteket a szél által széthordott mutált kukoricapollen okozza. Nem egyszerű pollenallergiáról van szó, mert az emberek évtizedek óta kukoricatermesztéssel foglalkoznak a vidéken, és soha, semmilyen bajuk nem volt a növény virágzása idején. Ezek a tünetek a génkezelt kukoricára való átállás után jelentkeztek.
A keresztbeporzás és kiirthatatlan gyomok mellett nagy nyugtalanságra ad okot az a megállapítás is, hogy az átültetett gének nem rögzülnek stabilan, könnyen kimozdulnak az örökítő anyagból. Tudományos vizsgálatok kiderítették, hogy a genetikailag módosított szójából átjutott, gyomirtó szerrel szembeni rezisztencia az ember bélrendszerében élő baktériumokra is hat. Általuk antibiotikummal szembeni védelemmel vérteződnek fel, és szuperkórokozókká válnak. Rosszindulatúvá válásuk esetén akár az életünkre is törhetnek. A Frankenstein-élelmiszereknek már megvannak az első áldozatai is. Egy japán cég 1998-ban új, gazdaságos eljárással kezdte el gyártani a triptofán nevű élelmiszer-kiegészítőként használt aminosavat. Ennek érdekében genetikailag úgy módosítottak egy baktériumot, hogy nagy mennyiségben termelje ezt a táplálékkiegészítőt. A végterméket utólagos vizsgálat nélkül, gyorsan piacra dobták. Az eredmény: 37-en meghaltak, 1535 ember megbénult, 5000 fogyasztó egészsége pedig átmenetileg károsodott. 
A genetikailag módosított baktériumok alkalmazása ellen a bioszféráért felelősséget vállaló tudósok is tiltakoznak. Elain Ingham új-zélandi kutatónő felhívta kormányának figyelmét arra, hogy a Klebsiella planticola nevű baktérium genetikailag manipulált változata a szabadba jutva elpusztítja a növények jelentős részét, és ellenőrizhetetlen szaporodásával potenciálisan veszélyezteti az emberi faj fennmaradását. Véleményét arra alapozta, hogy amikor ezt a baktériumot laboratóriumi körülmények között a búza talajába juttatta, valamennyi növény egy héten belül elsorvadt, tönkrement. Mivel ezt a baktériumot azért módosították, hogy alkalmassá tegyék szerves hulladékból alkohol előállítására, könnyen előfordulhat, hogy kikerül a szabadba. A biotechnológiai ipar támogatói “tudományosan elfogadhatatlan világvége forgatókönyv” terjesztésével vádolják a kutatónőt, és minden fórumon igyekszenek elhallgattatni. Ellenfelei az állásából is megpróbálták elmozdítani. Valami alapja azonban lehet az állításának, mert az Amerikai Környezetvédelmi Hivatal visszavonta a genetikailag manipulált baktérium szabadföldi kipróbálására kiadott engedélyt. A sorozatos botrányok után mind többen hangoztatják, hogy a genetikusok orosz rulettet játszanak a természettel és az egészségünkkel.
A génmanipulált növények termesztése könnyen az emberiség időzített bombájává válhat. A kutatók és az ipari- mezőgazdasági szakemberek szerint nincs mitől félni. Ez a nyugtatás nagyon hasonlít ehhez a környezetvédők által terjesztett vicchez: Két ember áll a csernobili atomerőmű kerítésénél. Egyikük hangosan olvassa az avatáskor odahelyezett táblát: “A létesítmény olyan biztonságos, hogy százévente legfeljebb egyszer történik benne kisebb baleset.” Hirtelen hatalmas robbanás rázta meg a levegőt, mire a másik megszólal: “Nahát, hogy repül az idő!” Néhány évtized múlva majd bennünket is egy ilyen “robbanás”, az emberiség megtizedelése fogja rádöbbenteni arra, hogy már megint gyanútlanul bedőltünk a technokratáknak.
A műanyagiparra is jelentős fejlődés vár. A nagy atomszámú elemek előállításával számunkra is lehetővé válik olyan szilárd anyagok előállítása, amelyek mechanikai úton roncsolhatatlanok lesznek. Semmilyen ütő-, vágó- vagy présszerszámmal nem lehet kárt tenni bennük. Ellenállnak a savaknak és a magas hőnek is. A lövedékek, robbanószerek sem képesek szétszakítani őket. A fejlődés másik iránya a környezetbarát műanyagok létrehozása lesz. Ezeket nyugodtan ki lehet majd dobni, mert komposztálhatók lesznek, a természetben nyomtalanul lebomlanak. A trágyaként hasznosítható műanyag első változata már meg is született. A BASF vegyi konszern kutatóinak sikerült biológiailag teljes körűen lebomló műanyag fóliát kifejleszteni. A biohulladékhoz hasonló módon elrothadó fólia építőelemei az adipinsav, a butadinol és a tereftalsav molekuláris szinten a természetes anyagokkal azonos kémiai kötések szerint rendeződnek el. Ezáltal a mikroorganizmusok képesek a műanyagot “feltörni”, és azt vízzé, szén-dioxiddá s biomasszává alakítani. Az új polimerkeverékből készült talajtakaró fóliát a betakarítás után nem kell felszedni, hanem trágyaként beszántható. A három rétegben elhelyezkedő molekulaláncok hosszának megváltoztatásával ebből a fajta műanyagból bevásárló szatyrot, szemetes zsákot és a páraelszívó fejekre szűrőt is elő lehet állítani. 
A jövőben a házasságok sem spontán módon fognak kötődni. A jelen embere még megérzés alapján választja ki partnerét, de a későbbiek során a tartós kapcsolatok kialakítása már tudományos alapon fog történni. A jövő házasságközvetítő és házasság előtti tanácsadó szolgálatai a testből kiáramló energiasugárzás spektrumának és intenzitásának alapján fogják kiválasztani az egymáshoz illő, egymással minden tekintetben harmonizáló embereket, vagy jelenlegi szóhasználattal élve a “rokon lelkeket”. Az aurogramok elemzése során az is kideríthető lesz, hogy a partnerek között nincs-e olyan “taszítás” amely meggátolja a gyermekáldást, minimálisra csökkentve ezzel a meddőséget. A tervezett házasság kilátásainak elemzése során valószínűleg alkalmazni fogják a chirológiát is, mely a tenyérvonalak analizálása útján képes messzemenő következtetéseket levonni a partnerek várható élettartamára, a későbbiek során megszületendő gyermekek számára, valamint a házasságkötés utáni években esetlegesen felmerülő súlyos problémákra vonatkozóan. Miután a kéz és az ujjak formája összefüggésben áll tulajdonosának jellemével, belső értékeivel, ezért az arcvonások előzőekben említett hasonlóságán kívül ezen az úton is következtetni lehet a vizsgált személyek lelki rokonságára.
Egyébként az asztrológusok már ma is meg tudják állapítani, hogy két ember között harmonikus vagy diszharmonikus lesz-e a viszony úgy, hogy a partnerek születési konstellációját egymásra helyezik, és megvizsgálják az egyes planéták közötti szögállásokat. Ez azért is fontos, mert az egymással nem harmonizáló partnereknek sokszor gyermekük sem lehet. (Mellesleg ennek a rejtélyes jelenségnek már tudományos bizonyítéka is van. A lombikbébi program tapasztalatai alapján “egymást taszító erők” fennállása esetén a férj spermiumai “menekülni” kezdenek, ahogy a petesejt közelébe érnek. Ugyanaz ismétlődik meg a testben, ami a lélekben történik.) Különben a testszagból, a bőrünkből kipárolgó verejték illatából is messzemenő következetést lehet levonni az összeillőségre vonatkozóan. Az arab országokban olyan szigorúak az erkölcsök, hogy a házasulandók egymás kezét sem foghatják meg az esküvő előtt. A vőlegény azonban engedélyt kap arra, hogy megszagolja a mennyasszonyt. Ha véleménye szerint “nem szaglik jól”, akkor elállhat a házasságtól.
A jövő szakemberei a partnerek rejtett hibáinak, negatívumainak feltárása, valamint az önismeret elmélyítése érdekében minden részletre kiterjedő tanácsadásaik kialakításánál fel fogják használni a grafológia eredményeit is. Az sem zárható ki, hogy hipnózist alkalmazva a partnereket visszavezetik néhány előző életükre, hogy megtudják, van-e egymással szemben fennálló karmikus adósságuk. A minden tekintetben tökéletes társ megtalálásának leghatékonyabb módszere azonban a “baserolás” lesz. Ennek a zsidó hitközségben élők által jelenleg is gyakran alkalmazott eljárásnak a lényege, hogy Földön túli erők segítségét kérik a társlélek kiválasztásánál, így olyan emberek kerülnek össze, akik előzőleg már több életet is leéltek egymással. A távoli jövőben mint minden emberi kapcsolatban, a férfi és nő közötti viszonyban is jelentős változás megy végbe. A szerelem mindenekelőtt ember és ember között fog kialakulni, és nem férfi és nő között. A szerelmet többé nem oldás és kötés, a nemek közötti ellentét, hanem az univerzális szeretet fogja áthatni.
A jövőben a bűnözés is teljesen meg fog szűnni. Ez nem csak azért történik meg, mert a következő évezred embere fejlettebb erkölcsi érzékkel fog rendelkezni, hanem egyszerűen értelmetlen lesz bármilyen bűncselekményt elkövetni. A parapszichológia módszerével való bűnüldözés során ugyanis a tudat múltba való kivetítésével vagy kronovizor alkalmazásával egyértelműen és tévedhetetlenül megállapítható lesz a bűnelkövető személye, így egyetlen bűneset sem marad felderítetlen. Nem lesz tehát szükség rendőrökre, ügyészekre, ügyvédekre és bíróságra sem. A bíró leül a kronovizor elé, megtekinti a sértett által kifogásolt bűncselekményt, majd fellapozza a törvénykönyvet, és a paragrafusok alapján kiszabja a büntetést. Ezt követően a börtönőrök kimennek a bűnöző lakására vagy búvóhelyére, és az elítéltet beviszik a fogdába. Egy idő után a börtönöket is bezárhatjuk, mert ha a bűnözők tudatára ébrednek annak, hogy a büntetést semmiképpen sem kerülhetik el, abbahagyják ezt az életformát. Aki pedig ilyen körülmények között sem hagy fel ezzel az életmóddal, az nem normális. Ez esetben nem a börtönben, hanem az elmegyógyintézetben a helye. Egyébként sem lenne sok esélye tervének végrehajtására, mivel a tudat jövőbe vetítése útján a bűnmegelőzés is rendkívül hatékonnyá válik. A szándékos rongálók és az anarchisták sem érhetik el céljukat, mert az őrizet alatt álló objektumokat radarernyőszerűen körbe forgó auraérzékelő berendezések fogják felügyelni, amelyek a közeledő emberi testet képesek lesznek tetszőleges távolságból kimutatni. Idővel a terrorizmus és az árucsempészés is lehetetlenné válik. Mivel minden anyag eltérő frekvencia-összetételű energiasugarakat bocsát ki, a későbbiek során speciális szubatomi detektorok segítségével az elrejtett robbanószer, kábítószer, vagy különféle értéktárgyak megtalálása rutin jellegű feladat lesz.
A prekogníció módszerének elterjedésével a bűnözésen kívül a szerencsejátékok is megszűnnek. Nem lesz értelme pl. lottózni, ha mindenki előre megtudhatja a kihúzott számokat, mert ebben az esetben a sok telitalálat miatt még a szelvény árát sem fogjuk visszanyerni. Hasonló sorsra jutnak majd a részvény, a nyersanyag és a valutaárfolyamokra vonatkozó spekulációk is. Az abszolút világ segítségével tehát a társadalom alapos megtisztuláson megy keresztül, a jövőben a jövedelemszerzés egyetlen lehetséges forrása a munka lesz.
A szerencsejátékoknak technikai vívmányaink is véget fognak vetni. Ez a folyamat már el is kezdődött. 2004. márciusában világszerte óriási feltűnést keltett annak a kelet-európai triónak a bravúrja, amely két egymást követő este összesen 1,3 millió fontot “rabolt” az elegáns londoni Ritz szálló kaszinójában. A 38, illetve 33 éves szerb férfi és 32 éves magyar hölgy mobil telefonba rejtett lézerszkenner segítségével számította ki, hogy a rulettasztal mely pontjára érdemes jelentős összeget tenni. Még a harmadik kör előtt, amikor a krupié megállítja a téteket, a maroktelefonon keresztül visszajutott a hazárdjátékosokhoz az információ, hogy mely szekcióban fog megállni a golyó. Így elég idejük volt arra, hogy a megfelelő kockákra helyezhessék zsetonjaikat. Hogy teljesen biztosra menjenek és 37-1-ről 6-1-re javítsák nyerési esélyeiket, a rulettasztal jelzett részének mind a 6 számát megjátszották. Utána elfoglaltságukra hivatkozva visszautasították a szálló igazgatójának pezsgős-kaviáros vacsorameghívását, és sürgősen távoztak a helyszínről. Az ilyenkor szokásos ünneplés visszautasítása gyanút keltett a vezetőségben, és vizsgálatot rendeltek el. 
A kaszinó biztonsági szakértői a zárt rendszerű televízió felvételeiről visszapergették az eseményeket, és rájöttek a turpisságra. Ezt követően a Scotland Yard szerencsejáték-kommandója őrizetbe vette a szemtanúk szerint “sikkes és szép” magyar nőt és társait. A történtek óta a feltételesen szabadlábra helyezett csapat nem hagyhatta el Nagy-Britanniát. Néhány hónap után azonban a Yard úgy döntött, nem indít eljárást a társaság ellen, mert nem sértették meg a törvényt. Megtarthatják az 1,3 millió fontot. Ennek megfelelően megkapták a lefoglalt csekkeket, és hozzáférhettek befagyasztott bankszámláikhoz is. Hozzáértők szerint a lézerszkenner nem zavarta meg a golyó vagy a rulettkerék mozgását. Csak információt nyújtott, de nem manipulálta a játékot. A szakértők azonban aggodalmukat fejezték ki az új jelenség láttán. A rendőrségi vizsgálat befejezése után a nottinghami Trent Egyetem szerencsejáték tanszékének professzora, Mark Griffiths közölte: “Ha ezek az emberek megúszták a lézerszkenner használatát, mások előtt is megnyílik az út hasonló cselekmények előtt”.
A későbbiek során valószínűleg meg fog szűnni a készpénz- és a csekkforgalom is. A jövő pénztárgépei olyan áramköröket fognak tartalmazni, amelyek auránk alapján tévedhetetlenül megállapítják a személyazonosságunkat, és összeköttetésbe lépve a központi bankokkal ellenőrzik a fizetőképességünket, majd a fizetendő összeget automatikusan levonják a bankszámlánkról. A fejlődés természetes folyamata, az emberek erkölcsi érzékének növekedése azonban egy idő után oda fog vezetni, hogy megszűnik a pénz is. A jövő kommunisztikus alapokon álló társadalma csak a nevében fog emlékeztetni napjaink halódó kommunista diktatúráira, mivel ez az ideális társadalom valóban mindenki számára biztosítja majd a magas életszínvonalat, és a személyiségjogok maximális tiszteletben tartását.
Az aura személyazonosító szerepe azonban továbbra is megmarad, mivel semmilyen adottságunk nem őrzi meg a kilétünket olyan megbízhatóan, mint testünk energiasugárzásának a jellege. Az aurát még a korunk sem befolyásolja. Ez a tulajdonságunk ősidők óta jellemző ránk, amit egy közismert görög hősköltemény is bizonyít. Többévnyi bolyongás után Odüsszeusz már egyáltalán nem hasonlított hajdani önmagára. Nem is ismerte meg senki háza népéből, csak a kutyája. Az aurája ugyanis nem változott, és az állatok ezt is látják, sőt elsősorban ennek alapján tájékozódnak a világban. A külső megtévesztő lehet, de auránk speciális energiatérképét nem tudjuk sem megváltoztatni, sem leplezni.
A biometrikus azonosítás egyszerűbb módjára, az ujjlenyomat- és íriszvizsgálatra már várni sem kell, mert bevezetés alatt áll. Amennyiben általánossá válik az alkalmazása, akkor a személyazonosítás rendkívül egyszerűvé és bürokráciamentessé válik. Megkérdezik az illető nevét, megvizsgálják az ujjlenyomatát vagy az íriszét, és ha megegyezik a központi nyilvántartásban tárolttal, már tovább is engedik. A British Airways beléptető rendszerénél már ezt a módszert alkalmazzák. Meg sem nézik az utasok útlevelét. Az íriszazonosító számítógép ugyanis kapcsolatban áll a belügyminisztérium adattárával, amely egyértelműen közli, hogy az illető kapott-e útlevelet, elhagyhatja-e az országot. Így nincs értelme könnyen hamisítható papírokat vizsgálgatni. Ettől függetlenül a fényképes és ujjlenyomattal ellátott igazolványok kiadása egy darabig még megmarad, mert ahol nincs lehetőség számítógépes összeköttetésre, ott továbbra is az okmányok vizsgálatára kell szorítkozni. Az ujjlenyomat-vizsgálat ugyanis bárhol elvégezhető. Nem kell hozzá más, mint egy festékpárna, és egy nagyító. 
Az ujjlenyomat-vizsgálathoz használt készülékek ma már olyan olcsóvá váltak, hogy szinte mindenütt használják őket. Nem csak a biztonsági beléptető rendszereknél, hanem éttermekben is. A digiPROOF fizetési rendszert alkalmazó éttermekben már a vendég hitelkártyáját sem kérik el. Amikor fizetésre kerül sor, elé tesznek egy kis kézi készüléket, amelyre ráhelyezi a korában regisztrált ujját, és máris rendezve van a számla. A háttérben elhelyezett pénztárgép azonosítja a vendég ujjlenyomatát, és leemeli a bankszámlájáról a fogyasztás összegét. Nemrég az Egyesült Államokban bevezették az ujjlenyomattal ellátott vízumkiadást a terroristák és az illegális munkavállalók kiszűrésére. A nyugat-európai országok pedig tervbe vették a biometrikus azonosítóval ellátott személyi igazolványok és útlevelek bevezetését. Az igazi megoldás azonban az auravizsgálat lesz, ami remélhetőleg már a XXI. században megvalósul, és általánossá válik. 
A tárgyakból kisugárzódó energiának a mindennapi életben is lépten-nyomon hasznát fogjuk venni. Nem lesz többé rejtve előttünk semmi; mindenbe “belelátunk”, minden szemmel nem látható dolgot ellenőrizhetünk. A jövőben pl. elképzelhető, hogy energiadetektorral járunk majd vásárolni, amely kimutatja nekünk az egyes termékek beltartalmi értékét. Egy hétköznapi példával illusztrálva, nem vezetnek többé eredményre az olyan trükkök, hogy olcsó borokat úgy sóznak rá a vevőkre, hogy díszes címkével felcicomázzák, és csak otthon derül ki, hogy lőre van az üvegben. De komolyabb vásárlásoknál is hasznát fogjuk venni ezeknek a detektoroknak. A fejlett nyugati államokban az óriási árudömping miatt már ma is gondot okoz a vevőnek, hogy melyik terméket válassza. Mivel minden egyes termék értéke aurogram formájában kisugárzódik a tárgyakból, nem lesz nehéz eldönteni, hogy pl. komolyabb műszaki termékek vásárlása esetén melyik a legtökéletesebb konstrukció, vagy melyik termék értéke áll arányban az árával. Ezzel a módszerrel egyébként könnyen ellenőrizhetők lesznek az esetleges rejtett hibák is, amelyek az aurogramban jól érzékelhető törésvonalként, vagy elszíneződött foltként mutatkoznak meg. Ennek a helyzetnek egyenes következménye lesz, hogy fokozatosan elveszti jelentőségét a reklám, mert az emberek az áru valódi értéke alapján fognak vásárolni, a figyelemfelkeltés szerepét pedig az Agykontroll tanácsadói látják el. A későbbiek során megszűnik az irodalmi és egyéb művészi alkotások, valamint a tudományos művek elbírálása során tapasztalható bizonytalanság is. A szubjektív megítélés helyett erre a célra is energiadetektorokat fogunk alkalmazni, amelyek kimutatják, hogy a szerző mennyi energiát fektetett a művébe, illetve tartalmaz-e pozitív, előrevivő gondolatokat az alkotás.
A háborúnak sem lesz többé értelme, mivel a filmekben látott sugárfegyver mindennapos eszköz lesz, amellyel az ellenséges gyalogság könnyen megbénítható. Páncélozott járműveket már csak a múzeumokban fogunk látni, mert a szubatomi energiasugárzásnak semmilyen anyag, még a legvastagabb páncél sem lesz képes ellenállni. Koncentrált energiasugárzás hatására a jelenlegi tankjaink egy pillanat alatt megolvadt fémbugává válnának. A légvédelem számára nem fog nehézséget okozni a behatoló harci eszközök dematerializálása sem. Megszűnnek a hadititkok, nem kell többé rajtaütésszerű támadásoktól, vagy országon belüli katonai puccstól tartani, mivel parapszichológiai módszerekkel minden titok bárki számára könnyen hozzáférhetővé válik. A Magasabb Intelligencia valószínűleg engedélyezni fogja minden olyan titoknak a felfedését, amely kárt okozhat az emberiségnek. A jövőben tehát semmit sem lehet majd elhallgatni, nem lehet ostoba tévtanokat hirdetni, az egyéneket és a tömegeket félrevezetni. Lehet, hogy a későbbiek során sok országban származástól, vallási hovatartozástól és képzettségtől függetlenül fogják kijelölni a legfőbb politikai vezetőket is a Magasabb Intelligencia tanácsai alapján. Ezt a módszert egyébként a tibetiek kissé komplikált formában ugyan, de már évszázadok óta alkalmazzák a dalai láma megválasztásánál.
Ezzel egyidejűleg a politika is nyílttá és őszintévé válik, nem szolgálhatja többé szűk hatalmi csoportok érdekeit. A hazudozás, a képmutatás, a demagógia többé nem vezet eredményre, még átmenetileg sem. Minden ember szabad lesz, a korlátlan energiabőség, és az olcsó élelmiszerek következtében megszűnik a szegénység. Az oktatás magas fokúvá és teljesen ingyenessé válik. Mindenki számára alapvető jog lesz, hogy képességeit maximális mértékben kifejlessze. Minden ember azzal foglalkozik majd, amihez ért, és amihez kedve van. Az álláskeresés során nem azt fogjuk nézni, hogy anyagilag hol járunk jobban; hanem azt, hogy hol van ránk nagyobb szükség, hol használhatunk legtöbbet a társadalomnak. A rutinszerű munkát robotok fogják végezni, az emberek munkahelyeiken kreatív tevékenységet folytatnak majd, kötetlen munkaidőben. A munkaadók várhatóan nem álláshirdetések útján próbálják munkaerő-szükségleteiket kielégíteni, hanem személyre szóló ajánlatokat tesznek azok számára, akik az Agykontroll tévedhetetlen tanácsadói szerint a leginkább alkalmasak az állás betöltésére. Így mindenki oda kerül, ahol a leghatékonyabban tudja kifejteni képességeit, és olyan munkát végez, amelyben örömét leli. Az átlagélettartam és a felhalmozódó ismeretanyag növekedésével várhatóan mind az iskolai képzés időszaka, mind a munkában eltöltött évek száma növekedni fog.
A vallás is nagy átalakuláson megy át. Az idegen civilizációk egy idő után felfedik majd az emberiség érdekében korábban alkalmazott földi beavatkozásaik okát és módját. A részletek tisztázása után a bibliai csodák és jelenségek egzakt módon értelmezhetők lesznek. Lehet, hogy a jövőben az is kiderül majd, hogy mind a Gilgames-eposzban, mind pedig az antik görög mitológiában említett istenek valóban léteztek. Ezek a különböző időszakokban hozzánk érkezett magasan fejlett lények kiválasztottak maguknak egy-egy népcsoportot, és jól körülzárt hegycsúcsokon kialakított bázisaikról, vagy a Föld körül keringő űrhajóikról irányították fejlődésük kezdeti menetét. Múltunk és eredetünk megismerésével a hit és az egyház előreláthatóan nagy átalakuláson megy majd keresztül, a különböző Istenek imádását a Mindenható tisztelete fogja felváltani. A jelenlegi fejlődésképtelen, dogmává merevedett vallások, a liturgikus egyházak helyét egy újfajta monoteista vallás fogja átvenni, amely a mindenek felett álló EGY elismerésében nyilvánul meg. Az ökumenikus egyház létrejöttének első állomása az iszlám, a judaizmus és a kereszténység összeolvadása lesz. Sajnos a nagy világvallások egyesülése nem fog simán menni, mivel a fanatikus hívők felháborodása fegyveres incidenseket is kiválthat. A józan ész és a szükségszerűség azonban idővel elsimítja az ellentéteket, s a különféle dogmák hangoztatói is belátják, hogy a fejlődést ezen a téren sem lehet megakadályozni. Ez az új vallás mindenféle külsőségektől, ceremóniáktól mentes, vagyis emberközeli lesz. A papság szerepe is jelentős mértékben átalakul, legfőbb feladatuknak a spirituális tanulás és továbbfejlődés elősegítését tekintik.
A hit életünkben betöltött szerepében azonban az lesz a legnagyobb változás, hogy a későbbiek során a vallás és a tudomány egybe fog olvadni. Tudósaink rájönnek arra, hogy a világegyetem Isten alkotása, így annak bármely részlete csak általa érthető meg. Mind több kutató osztja majd Einstein véleményét, mely szerint: “A tudomány vallás nélkül sánta, a vallás tudomány nélkül vak.” A Mindenható létének elfogadása alapvető feltétele az univerzumot működtető erők megértésének. Ennek következtében az ateizmus meg fog szűnni. A tudományos ismeretek gyarapodása, a világ titkainak feltárása ugyanis mind több hitetlen tudóst és átlagembert fog meggyőzni arról, hogy ez az egész nem jöhetett létre külső közreműködés nélkül. A világegyetem rendkívül precízen behangolt működése elengedhetetlenné teszi egy nálunk jóval magasabb képességű intelligencia, a Teremtő létét. A hit terjesztői is egyre inkább tudományos alapon közelítik meg Istent. Nem lesz többé szükség liturgiákra, a hit formákkal, egyházi rituálékkal történő erősítésére, mivel a tudomány mélyreható eredményei a kételkedők számára is egyértelmű bizonyítékokat fognak szolgáltatni a Mindenható létezéséről. Tudományos ismereteink gyarapodásával már nem hit kérdése lesz, hogy elfogadjuk-e Isten létét. A racionális alapon gondolkodók is vallásossá válnak. Elismerik a Mindenható világunkat teremtő és felügyelő szerepét, hiszen felvilágosodott elméjükkel ezt lépten-nyomon tapasztalni fogják.
Idővel meg fog oldódni az elsüllyedt Atlantisz rejtélye is. Ahogy csökkenni fog a közöttünk és a közel 12 000 évvel ezelőtt elsüllyedt civilizáció közötti fejlődésbeli különbség, úgy egyre nagyobb lesz a valószínűsége annak, hogy elődeink felveszik velünk a közvetlen kapcsolatot. Az eddigi egyoldalú kapcsolattartás helyett, a jövőben várható lesz a külső civilizációkkal való kétoldalú kapcsolatfelvétel is. Ez mindenképpen be kell hogy következzen, mert a későbbi sugárfegyvereink birtokában a kozmoszból érkező járművek már kénytelenek lesznek berepülési engedélyt kérni a földi hatóságoktól, ha továbbra is látogatni akarnak bennünket. Természetesen nekünk is lehetőségünk lesz majd arra, hogy meglátogassunk más galaktikus civilizációkat.

Nem szabad azonban elhallgatni, hogy ezeknek a változásoknak a pozitív hatásokon kívül negatív következményei is lesznek. A legnehezebben megoldható problémákat az a küszöbönálló folyamat fogja kiváltani, hogy az élet minden területére betör a minőség forradalma. Ez a társadalomtól magasan képzett, kiművelt emberfők sokaságát fogja igényelni. Az iparban a minőségi követelmények növekedése egyre tökéletesebb kivitelű árucikkek megjelenésében, és a végtermék selejtszázalékának nullára csökkenésében nyilvánul meg. A mezőgazdaságban szintén előtérbe kerül a minőség, melynek következtében a nagyüzemi termelők is kénytelenek lesznek elővenni a korábbi jóízű gyümölcs- és zöldségfajtákat, mivel a nagy terméshozamú, de ízetlen hibrid fajták senkinek sem kellenek majd. Ez a kényszerű váltás azonban nem okoz veszteséget, mert ezeket a növényeket szubatomi energiakezeléssel fogják nagyobb terméshozamra késztetni. A jövőben tehát ismét ehetünk majd málnaízű málnát, és olyan ribizlit, amely nemcsak külsőleg hasonlít ízletes elődjére. Remélhetőleg hamarosan megérjük azt is, hogy a jelenlegi fűízű zöldpaprikák helyett újra termeszteni fogják a régi, átható illatú, zamatos paprikafajtákat. Ezen az úton továbbhaladva gyermekeink megismerhetik majd az egykor világhírű szabolcsi jonatánalmát, őket talán már nem fogják “fűrészpor” ízű hibrid almával traktálni.
Méltánytalan lenne azonban azt állítani, hogy a hibridizáció minden esetben ízromláshoz vezet. Világszerte sok sikeres keresztezést tart számon a szakirodalom. Ilyen pl. a magyar “zalagyöngye” amely több szőlőfajta előnyös tulajdonságainak az összegzéseként született. Ráadásul ennek a sokszoros keresztezéssel előállított csemegeszőlőnek még a kártevőkkel szembeni ellenálló képessége is növekedett, ami azt eredményezte, hogy ezt a rendkívül ízletes (friss fogyasztásra és feldolgozásra egyaránt alkalmas) fajtát már Kínában is honosították. Világhírnévre tett szert a néhány éve nemesített cserszegi fűszeres szőlőnk is. A belőle készített bor az 1999-es londoni borversenyen az év bora lett. Az egész világon növekvő elismerést arat az ÖKO-10 fajtanevű tönkölybúzánk, amely hossza szelekciós és fejfenntartó munka eredménye. Kísérletező kedvű növénynemesítőinknek köszönhető egy új takarmánynövény, a tritikale is; amit a búza és a rozs hibridizálásával állítottak elő. (Közbevetőleg megjegyezve, ez a keresztezett gabona kenyérsütésre is alkalmas, bár a belőle készített kenyér enyhén takarmányízű Az állatokat azonban nem zavarja az általuk megszokott íz, és nagy kedvvel fogyasztják ennek az újfajta növénynek a magvait.) A hibridizáció tehát nem vezet törvényszerűen a mezőgazdasági termények lesilányodásához, megfelelő szakemberek úgy is képesek a korábbi fajták méretét, állagát, szállíthatóságát, feldolgozhatóságát, ellenálló képességét vagy más egyéb tulajdonságát javítani, hogy az íz- és zamatanyagai megmaradjanak. A jövőben tehát mindnyájunk érdekében fokozottan teret kell engedni a szaktudásnak. El kell érni, hogy a támogatás mértéke, és a szakmai elismerés csupán egyetlen tényezőtől függjön: a fogyasztó, a felhasználó által méltányolt végeredménytől.
A minőségi követelmények fokozódásával rendkívüli mértékben megnő azoknak a szakembereknek az ázsiója, akik képesek lesznek eleget tenni ezeknek az elvárásoknak. A későbbiek során a tudás, a kreativitás és az információ válik fő termelési tényezővé. A “megfelelő embert a megfelelő helyre” szlogen élet-halál kérdéssé válik a vállalatok számára. A nem elég rugalmas és nyitott személyzeti politika rövid idő alatt tönkreteheti a legnagyobb vállalatokat is; egy-egy jó ötlet viszont a legkisebb céget is csillagászati magasságba röpítheti. A szürkeállomány “trónra emelését” már ma is jól példázza, hogy a mikrochipek árának 1%-át sem teszi ki a nyersanyag és a gyártásra fordított energia költsége. A tudás fokozott megbecsülésének folyamata már el is kezdődött. A több ezer éves ezoterikus hagyományokkal rendelkező Kína évekkel ezelőtt felismerte a meglevő tudásanyag továbbfejlesztésének szükségességét. Miután felkutatták az ehhez szükséges rendkívüli képességű embereket, olyan életkörülményeket teremtettek számukra, ami kiugró teljesítményekre sarkallja őket. A fantasztikus pszichokinetikus képességekkel rendelkező Zang Bao-seng pl. tizenkét szobás házban él. Szakács és inas áll a rendelkezésére, az utcákon pedig egy amerikai álomautóval furikázik. Mindezt egy olyan országban, ahol a lakosság zöme vályogból és bambusznádból tákolt viskókban lakik, és 90%-uk kerékpáron közlekedik, mivel egy élet munkájával sem képes annyi pénzre szert tenni, hogy kocsit vegyen magának.
Zang Bao-seng képességeit speciális katonai kutatóberendezésekkel vizsgálják. Ezek egyike egy filmfelvevő gép, amely percenként 400 felvételt készít. A kísérlet kezdetén egy tablettát üvegcsőbe zártak, és lepecsételték. A szemtanúk csak azt látták, hogy a pirula egy pillanat alatt kikerült a kémcsőből. A teleportáció igen gyorsan végbemenő jelenségét a szem nem képes követni. A filmfelvétel azonban feltárta a jelenség folyamatát. Három kockán látható volt, amint a tabletta benyomul az üvegfalba, áthatol rajta, majd kijut a szabadba. Kínán kívül Japán is élénken érdeklődik az ezotéria iránt. Nemrégen létrehoztak egy szabadenergia-hasznosítással foglalkozó kutatóintézetet. Ugyancsak Japánban már 100 egyetemi tanszéken tanulmányozzák ezt a témát, és kísérleteket is folytatnak a szubatomi energia hasznosításával kapcsolatban. 
Mindezek alapján arra következtethetünk, hogy a kiválasztódás társadalmi szinten is érvényesülni fog, ami sajnos azt eredményezi, hogy még jobban szétnyílik az “olló két szára”, azaz még nagyobb lesz a technológiai szakadék a fejlett és fejlődő országok között. Azok a kevésbé fejlett országok, amelyek nem képesek bekapcsolódni a technológiai versenybe, vagy nem használják ki a lehetőségeiket, végképp lemaradnak és lesüllyednek a harmadik világ szintjére, végül olyan sorsra jutnak, mint amire az indiánokat kárhoztatta az evolúció. Az újkori területfoglalás már nem tömeges vérengzés formájában megy végbe, mivel a mi erkölcsi törvényeinkkel nem egyeztethető össze a népirtás. Nincs is szükség erre, mert a hódításnak a fegyvereknél van egy hatékonyabb eszköze is, a pénz. Azért sem szükséges erőszakot alkalmazni, mivel a lepusztulóban levő országok önként felkínálják magukat a XXI. századi konkvisztádoroknak. 
A bekebelezés két úton megy végbe. A tehetős szomszédos országok polgárai sorra felvásárolják az értékes házakat, telkeket, erdőket; befészkelik magukat a legszebb helyekre. Ezzel egyidejűleg a külföldi nagytőkések megveszik az ország gyárait, üzemeit, és minden számottevő létesítményét. Ezt követően a helyi lakosság szolgasorsra kényszerül. A férfiakból bérrabszolgák, a nőkből pedig cselédek vagy kitartott örömlányok lesznek. Sanyarú helyzetük ellen nem mernek lázadni, mert féltik a nyomorúságos állásukat, a megélhetésüket. Kezdetben még örülnek is az új tulajdonosoknak látván, hogy sok valuta és “működő tőke” áramlik az országba. Később azonban rájönnek, hogy uraik csak annyi pénzt hagynak az országban, amennyi a megélhetésükhöz, és a bennszülött szolgák, cselédek bérének kifizetéséhez szükséges, a többit kiszivattyúzzák, átmentik a saját hazájukba. Ez a jutalmuk azért, amiért a lepusztult területeket visszakapcsolták a világgazdaság vérkeringésébe. Isten annak adja a világot, aki jó gazdaként kezeli, aki biztosítja a töretlen fejlődését, aki megteszi azt a lépést, amit az ott élők elmulasztottak. A fejlődésképtelen nemzetek életterüket vesztve tengődnek tovább, és soha többé nem lesz esélyük arra, hogy visszanyerjék önrendelkezésüket, és felkapaszkodjanak a világ élvonalába.
A gazdasági romlás első jele a bizalmi válság lesz. Ez abban nyilvánul meg, hogy a gazdagok látva az állam tehetetlenségét, a problémák sűrűsödését és megoldatlanságát eltitkolják a jövedelmeiket, visszatartják az államkincstár javára való befizetéseiket. Attól tartva, hogy összeomlik az államháztartás, igyekeznek minél több pénzt felhalmozni a saját háztartásukban, a túlélés érdekében. Mivel nem bíznak nemzeti valutájuk stabilitásában sem, az összegyűlt pénzt kimenekítik az országból. Vagyonukat külföldi ingatlanvásárlásokra fordítják, vagy nyugati országok bankjaiban helyezik el. Az értékmegőrzésen kívül ezek a pénzügyi tranzakciók azt a célt is szolgálják, hogy szükség esetén elhagyhassák az országot, biztosítva legyen a kinti megélhetésük. Ennek éppen ellenkezője figyelhető meg a jól működő országokban, pl. az Egyesült Államokban. Amerikában a gazdagok érzékelve az állam mindenre kiterjedő figyelmét, a költségvetési hiány fokozatos felszámolását, igyekeznek eleget tenni a kötelezettségeiknek. Náluk egyre kevésbé divat az adócsalás, sőt az ottani gazdagok a hétvégeken társadalmi munkával segítik a környezetüket, mert látják, hogy a közös erőfeszítésnek van értelme. A lecsúszóban levő államok tehetősei azonban nem látnak mást, minthogy állandóan nő a korrupció, a csalások, sikkasztások száma. Az általuk befizetett összegek a legfelső szinteken kézen-közön eltűnnek, és ezáltal mind több megoldatlan probléma nyugtalanítja az embereket. Semmire sincs pénz, ami van, az is elúszik a panamák és a dilettáns gazdaságirányítás következtében. Azokat a lehetőségeket sem ragadják meg, amelyek ugrásszerű javulást hozhatnának a fejlődésben, és ezáltal javulna az ország versenyképessége, pénzügyi helyzete. 
A zavaros helyzetben egyre aktívabbá válnak a bűnözők is, mivel a bűnüldözésre sincs elég pénz. A maffia módszereit átvéve a profi bűnözők sorra rabolják ki a bankokat, állítják meg a pénzszállító autókat. Egy idő után nem lesz olyan nap, amikor ne rabolnának ki legalább egy pénzintézetet, vagy valamilyen kereskedő, szolgáltató céget. Miután a magánszemélyek könnyű prédának számítanak, rendkívüli mértékben megnő a lakáskirablások, a nyaralófosztogatások száma is. Elég ha csak pár órára kiteszi a tulajdonos a lábát a lakásból, mire visszatér az utolsó szegig mindent elszállítanak az otthonából. Nem kutatnak rejtett értékek után, hanem költöztető cégnek álcázva magukat mindent elvisznek, és egy elhagyott helyen aztán átvizsgálják a zsákmányt. A szomszédok megakadályozhatnák ugyan a lakás kirámolását, de a sok baj az embereket fásulttá teszi; annyira közömbösek lesznek a világ és egymás iránt, hogy senkit sem érdekel majd, hogy a másikkal mi történik. 
A közösséggel szembeni felelősségérzet már most is mélyponton van. A nemtörődömség tipikus példája az a lakótelepi eset, ahol egy özvegyasszony 1,4 millió forintnyi melegvízszámlát halmozott fel. A több száz köbméter meleg vizet nem használta el, hanem a meghibásodott csapon keresztül a csatornába engedte. A fürdőszobájában 8 hónapon át ceruzavastagságnyi sugárban folyt a víz. Egy új csaptelep 3 ezer forintba került volna, de ő nem törődött vele. Amikor megkérdezték tőle, hogy nem zavarta a víz csobogása, azt felelte, hogy egy idő után megszokta. Miután az idős hölgy fizetésképtelen volt, a szolgáltató a csaknem másfél millió forintos számlát ráterhelte a lakóközösségre. Ők meg más lehetőség híján fizettek. Ha nem rendezik a tartozást, az egész lakótömbben elzárják a vizet. 
A nyilvántartás szigorodásának ellenére a gépkocsilopások száma is emelkedni fog. A hatósági intézkedések következményeit úgy fogják kivédeni, hogy az ellopott autókat szétszerelik, és alkatrészként forgalmazzák. Soha nem látott méretűvé duzzad a szesz- és dohányárú-csempészet, valamint a kábítószer-kereskedelem. Ezt a kereslet növekedése fogja kiváltani, mivel az ellehetetlenülés határán állók közül mind többen fognak az élvezteti cikkek által kínált mámorba menekülni. Egyre gyakoribb jelenség lesz az emberrablás is, mert ez a tevékenység jóformán semmilyen beruházást nem igényel. Ilyen körülmények között aki teheti önmaga megmentésére rendezkedik be, és veszni hagyja a közösséget, nem siet az állam, a társadalom megmentésére.
Nem kis gondot fog okozni a bűnözésnek egy sajátos ága: az egész társadalomra kiható egyéni megtorlás. Az egyre elviselhetetlenebb életkörülményeikért az állampolgárok a hatalmon levőket hibáztatják, és tehetetlen dühükben némelyek úgy próbálnak elégtételt venni rajtuk, hogy sorra gyújtják, illetve robbantják fel az állami intézményeket. Mivel ezek az épületek nincsenek biztosítva, az újraépítésük roppant terheket ró az amúgyis tetemes költségvetési hiánnyal küszködő államháztartásra. Tovább tetézi ezeket a károkat, hogy az elkeseredett polgárok egy része önmaga ellen fordul. Miután semmilyen kiutat nem talál a bajaiból, magára gyújtja a lakását, vagy kinyitja a gázcsapot. A gázrobbanás többnyire a szomszédos lakásokat is romba dönti, nem is szólva a kioltott életekről. Ez esetben a biztosító megtéríti ugyan az okozott kárt, de ez a veszteség végső soron az egész társadalmat sújtja, a nemzeti vagyon értékét csökkenti. A lakástüzek száma is növekedni fog, amit a csonkig égő gyertyák okoznak. Hogy miért világítanak az emberek a XXI. században mind nagyobb számban gyertyával? Mert a kifizetetlen számlák miatt kikapcsolják a lakásukból az áramot. Jelentős mértékben fokozza a pusztító indulatokat a leépülő országok kormányai által folytatott sikerpropaganda. Miközben szemmel láthatóan minden téren egyre rosszabb állapotok uralkodnak, a hatalom birtokosai a statisztikai adatok manipulálásával próbálják politikájuk eredményességét bizonyítani. A pénzügyi gondokat tovább növelik az egész világot érintő globális éghajlati változások. Az évről évre mind nagyobb területre kiterjedő árvizek, belvizek, szél- és hóviharok, valamint a sorozatos földrengések óriási károkat fognak okozni minden országban. Ebben a helyzetben a pénzügyi tartalékokkal nem rendelkező államokban a gazdasági hanyatlás megállíthatatlanná válik, ami maga után vonja az életkörülmények rohamos rosszabbodását, széles néprétegek egyre nagyobb mértékű elszegényedését, nyomorba taszítását. 
Az ellehetetlenülés határán levő országokban a munkanélküliség is mind nagyobb mértéket ölt, ami a fizetőképes kereslet szűkülését, a gazdaság pangását eredményezi. A negatív tendenciák együttes hatásaként a költségvetési hiány minden erőfeszítés ellenére fokozódik, amelyen a szűk látókörű kormányok a szociális kiadások megnyirbálásával próbálnak úrrá lenni. Ennek következtében még nagyobb lesz a szegénység, a polgároknak a megfelelő táplálék beszerzésén kívül a gyógyszerek kiváltása is megoldhatatlan problémát okoz, így egészségi állapotuk rohamosan romlik. Siettetni fogja ezt a folyamatot az olcsó üdülési lehetőségek, valamint az ingyenes orvosi ellátás megszűnése is. Az állami bevételek mindenáron való növelése érdekében emelni fogják a lakbéreket és a szolgáltatások árát, melynek hatására a diktatúrákban és a látszatdemokráciákban élő emberek létük alapvető feltételeit sem tudják biztosítani. A kiegyenlítetlen számlák miatt kikapcsolják lakásaikból az áramot, elzárják a vizet, megszüntetik a fűtést, sőt a tetemes lakbérhátralék miatt tömeges kilakoltatások várhatók. 
Ilyen körülmények között törvényszerű, hogy rohamos növekedésnek indul a megélhetési bűnözés. A létfenntartásukért viaskodók mindent ellopnak, ami pénzzé tehető. Először a közlekedési táblákat és az utcai villamos áramelosztók alumínium fedeleit szerelik le. Utána a telefonkábeleket és a vonatok közlekedését irányító rézkábeleket húzkodják ki a föld alatti csatornákból. A szakértelemmel rendelkezők a nagyfeszültségű távvezetékek kábeleit szerelik le, és lecsapolják a transzformátorállomások olaját. Később a szakértelem hiánya sem fogja elriasztatni a bűnözőket ettől a pénzszerzési lehetőségtől. Ők csákánnyal átszakítják a transzformátor oldalát, és így folyatják ki belőle a hűtőolajat. Mivel hűtés hiányában a helyi áramellátást biztosító transzformátorok leégnek, nagyságrendekkel nagyobb kár keletkezik, mint a fűtés céljára elvitt olaj ára. Nem is szólva a lakosságnak és az ipari áramfogyasztóknak okozott kárról, mert egy nagyteljesítményű transzformátor cseréje fél napot is igénybe vehet. A rendőrség tehetetlenségét látva egy idő után vérszemet kapnak, és darus teherautókkal járva kirángatják a földből az útjelző táblákat tartó oszlopokat, kitépik a helyéről a közlekedési lámpákat irányító szekrényeket, és elhurcolják a köztéri bronzszobrokat is. Nem tisztelnek senkit és semmit, még a temetőket is feldúlják, és lefeszegetik a síremlékekről a fémkereszteket. Az összerabolt szerelvények és dísztárgyak az illegális színesfémöntödékben kötnek ki, ahol felismerhetetlen öntecsekké alakítják őket, majd jó pénzért eladják a fémkohóknak. Moszkvában már az alumínium liftajtókat is ellopják. Eddig 8000 darabot szereltek le, és olvasztottak be.
A színesfémtárgyak fogyatkozásával a vasúti síneket fogják felszedni, ami az anyagi károkon túlmenően már tömegkatasztrófákat is okozhat. Csehországban nemrég 400 méter hosszú sínpárt loptak el a prágai metró egyik használaton kívüli szakaszából. Az eddigi rekord egy 7 kilométer hosszú vasúti sín felszedése, és beolvasztása. Szlovákiában már a harangokat is lopják. Két dél-szlovákiai falu templomából három harangot szereltek le és vittek el az éj leple alatt. A merészebbek megcsapolják majd a föld alatti gáz- és olajvezetékeket. Miután szakszerűen elzárni nem tudják a vezetéket, és erre idő sincs, a kiömlő nyersanyag helyrehozhatatlan károkat fog okozni a környezetben. Mindennapossá válnak az illegális fakivágások, az erdőletarolások is. A vidéken élők kénytelenek lesznek abbahagyni a földművelést, mert a termést éjszaka tevékenykedő bűnbandák takarítják be. Az állattartás is lehetetlenné válik, mivel napirenden lesz az ólak, istállók fosztogatása. Eközben a városokban élő társaik sem tétlenkednek. Sáska módjára lekopasztják az utcákat, a tereket, az épületeket. Semmit sem kímélnek, semmit sem tisztelnek, mindent elvisznek, ami mozdítható. Végül az egész ország egy lepusztult táj benyomását fogja kelteni, ahol a csupasz, agyonfirkált falakon és a tönkretett természeten kívül alig marad valami. 
A katasztrofális helyzet láttán a társadalmi ranglétra tetején állók még idegesebbek lesznek, és pozíciójuk révén egyre nagyobb részt próbálnak meg kiszakítani a még meglevő javakból, hogy tartalékot képezzenek. Gátlástalanul emelni fogják a vállalkozásaikból származó árucikkek, szolgáltatások árát, ami az infláció elszabadulását eredményezi. Ezt a folyamatot a legfőbb politikai vezetők nem tudják megakadályozni, mivel ebben a stádiumban ők már könyékig vájkálnak a rájuk bízott közpénzekben, így az alattuk levők csak azt teszik, amit elöljáróiktól látnak. Mindez tovább szélesíti a társadalmi konfliktusokat, ami végül az állami struktúrák teljes összeomlásához vezet. Ezután a gazdaságilag tönkretett országokban élő emberek megpróbálják sorsukat a saját kezükbe venni, és öntevékeny módon boldogulni. Ez a primitív szinten szerveződő élet azonban a természeti környezet további kizsákmányolását eredményezi, ami negatív visszacsatolás formájában még lehetetlenebb helyzetet teremt. A környezet teljesen lepusztul, mindenütt az enyészet, a romlás, a züllés jelei mutatkoznak. A pénzhiány miatt megszűnő oktatás következtében ugyanis a fiatalok tömegesen válnak bűnözővé, és féktelen bosszúvágyukban mindent elpusztítanak, amit balsorsukat okozó elődeik létrehoztak, illetve amit a fosztogatók meghagytak. A legrosszabb azonban ezután követezik, mivel a végkifejlet már a Mindenható ítélete alapján zajlik, ami nem sok jót ígér az ebben a térségben élőknek.

Más formában ugyan, de a forradalmi változások a haladást vállaló fejlett ipari államok társadalmát sem fogják kímélni. Ezekben az országokban elsősorban a termelés strukturális átrendeződése fog megrázkódtatásokat okozni. Az életfelfogás megváltozása, a fogyasztás átrendeződése következtében valószínűleg egész iparágak fognak a jövőben tönkremenni. Pl. a húsfogyasztás csökkenése miatt néhány évtized múlva az állattenyésztő telepek elnéptelenednek, a nagyobb vágóhidak leállnak, és a húsfeldolgozó üzemek jelentős része kénytelen lesz elbocsátani az alkalmazottait. Mivel a műanyagipar a következő évszázadban képes lesz arra, hogy olyan anyagokat állítson elő, amelyek tökéletesen kiváltják a bőrt és a gyapjút, így a jövőben az állattartás szerepe már csak a tej és a tojástermelésre korlátozódik. Hasonló sorsra jut a borászat, mert az egészséges életmódra való áttérés következtében mind kevesebb ember fogyaszt alkoholt. A borkészlet már most is megnyilvánuló halmozódása a borospincék fagyasztókamrákká való átalakításával, a szőlő levének mustként történő forgalmazásával kerülhető el. Ugyancsak nagyfokú leépülés várható az élelmiszer-feldolgozó iparban, mert a szubatomi tartósítószekrény elterjedésével nem kell többé feldolgozni, és vegyileg tartósítani a télre eltett zöldséget, gyümölcsöt. Ezek a hűtőagregáttal kombinált elektromágneses tartósítószekrények hónapokon át frissen tartják majd a bennük tárolt élelmiszereket, és ezt követően is csak aszalódás megy végbe, így a feldolgozással ellentétben a zöldség, gyümölcs és egyéb élelmiszerek nem veszítik el vitamin- és enzimtartalmukat.
Ez azonban csak egy töredéke lesz az elkerülhetetlen változásoknak, mivel előreláthatóan hasonló sors vár a gyógyszeriparra, a dohány- és a szesziparra, a cukorgyártásra, sőt még az édesiparnak is komoly keresletcsökkenéssel kell számolnia. A játékipart is jelentős veszteség éri, mert ismét divatba jönnek a kézügyesség-fejlesztő kreatív játékok. A jövő gyermekei sokkal jobban szeretnek majd a saját maguk által készített játékokkal játszani, mint a méregdrága gyári csodákkal. Miután a nemzeti hadseregek fokozatosan leépülnek, az erőszakos bűncselekmények száma pedig egyre kevesebb lesz, a hadiipari termelés is szinte teljes egészében megszűnik. Hasonló távlatok elé néz a szénbányászat, ugyanis az emberiségnek nem lesz többé szüksége fosszilis tüzelőanyagokra. Az uránbányászat szintén meg fog szűnni, és nagymértékben csökkenni fog a kőolaj- és földgázkitermelés is, mert ezekre a nyersanyagokra a továbbiakban már csak a vegyipar tart igényt.
A változások szele a szolgáltatóipart sem fogja elkerülni. Mint már szó volt róla, rohamosan csökkenni fog a jövőben a reklám szerepe. A társadalom fokozatos tisztulása következtében egyre kisebb lesz az érdeklődés a horror- és a pornófilmek, illetve az ilyen jellegű könyvek és folyóiratok iránt. Az erőszak és a bűn öncélú, alantas ösztönöket kielégítő ábrázolása mind kevesebb ember figyelmét fogja felkelteni. A kozmikus szex megismerése visszavezeti az erotikát a pornográfia mocskából, és a kultúra szintjére emeli. A rövidesen ránk köszöntő új korszak sajnos a művészi értéket hordozó filmek alkotóinak sem fog kedvezni. Szinte biztos, hogy teljes mértékben meg fog szűnni a történelmi filmek gyártása, mivel az emberek kronovizoron megtekinthetik a múltbeli eseményeket eredetiben is. Hasonló sors vár a természetet vagy más népek kultúráját bemutató filmekre, mert a Delta-T antennákkal a világ bármely pontja a szobánkban elhelyezett képernyőre vetíthető anélkül, hogy bárkinek is a helyszínre kellene utaznia, hogy ott rögzítse az eseményeket. Dokumentumfilmekre sem lesz többé szükség, mivel ezekkel az új technikai eszközökkel bármilyen eseményről bármikor megtudhatjuk a teljes igazságot.
Szórakoztató és oktató filmeket azonban továbbra is készítünk majd. Ezek a filmek a világ bármely országában levetíthetők lesznek anélkül, hogy szinkronizálnák. Az általános megértést az teszi lehetővé, hogy a szubatomi érzékelővel kiegészített képmagnó nem csak a képet és a hangot, hanem a szereplők agyából kiáramló gondolatokat is rögzíteni fogja. Mint tudjuk szavainkat már a gondolat megszületésének pillanatában specifikus energiasugárzások kísérik, amelyek kizárólag arra a fogalomra jellemzőek. A speciális frekvenciaspektrumú energianyalábokat az új típusú tévékészülékekbe illetve filmvetítőkbe szerelt szubatomi erősítő egységek felerősítik, és meghatározott hatótávolságban kisugározzák. Ezek a hullámok a nézők agyába eljutva anyanyelvüktől függetlenül lehetővé teszik a cselekmény megértését.
Ez a technikai rendszer lehetőséget ad a színészi képességek eddigieknél sokoldalúbb kibontakoztatására is. A szubatomi érzékelő egység ugyanis a gondolatokon túlmenően az érzelmi megnyilvánulásokat kísérő energiakisugárzásokat is rögzíti, így a kitűnő színészi játék a nézőket még intenzívebben képes magával ragadni. A szinkronizálás elmaradása módot ad arra is, hogy a világhírű színészek hangját eredetiben hallhassuk. Így teljes képet kaphatunk az egyéniségükről, és mellesleg még a nyelvi ismereteinket is gyarapíthatjuk. A jövőben tehát nem csak viselkedési mintákat kaphatunk példaképeinktől, hanem szórakozás közben idegen nyelveket is tanulhatunk. Ezen az elven könnyen és olcsón létrehozhatunk abszolút tökéletes fordítógépeket is. Ehhez semmi mást nem kell tenni, mint a szöveget egyszer érthetően, tagoltan, és mellékgondolatoktól mentesen felolvasni, majd a gondolathullámokat rögzíteni. Ezt a lehetőséget valószínűleg az Interneten böngészők fogják leginkább kihasználni, mert nagyságrendekkel több anyagot tudnak majd áttekinteni, mint most. A régészet, mint szakma is el fog tűnni. A múltunkra kíváncsi szakemberek nem turkálnak többé a föld alatt, hogy szemétre hányt cserépdarabok összeragasztása, illetve porladozó csontok elemzése útján ismerjék meg őseink életét. Egyszerűen betáplálják a kronovizorba a látni kívánt időpontot és helyszínt, s tökéletes valósághűséggel tekinthetik meg a múltbeli eseményeket. Minden részletében tanulmányozhatják a használati tárgyakat, és eredeti állapotukban láthatják a letűnt korok épületeit.

Nem csak gondolkodásmódunkat, hanem külsőnk megítélését illetően is jelentős fordulatnak nézünk elébe. Ennek következtében a jövőben egyre kevesebb lesz a buta, üresfejű, narcisztikus hajlamú egyének száma, akiknek csak múlandó szépségük és fiatalságuk adja az élet értelmét. Ez a szemléletváltozás szintén komoly hatást gyakorol majd a gazdaságra. Az emberek érdeklődésének befelé fordulása, a belső értékek és a lélek előtérbe helyeződése csökkenteni fogja azoknak az iparágaknak és kereskedelmi egységeknek a forgalmát, amelyek az egyén külső tulajdonságainak kihangsúlyozását helyezik előtérbe.
Így jelentős veszteség fogja érni a divatszakmát, és a kozmetikai cikkeket gyártó cégeket. A nők ugyanis egyszerűen és természetesen fognak öltözködni, nem fogják magukat festeni, és a szőrmebundák is végleg kimennek a divatból. Miután a jövőben egyre kevesebb nő fog magából “feldíszített karácsonyfát” csinálni, ezek a változások az ékszer- és a bizsuiparra is jelentős kihatással lesznek. A tönkremenés veszélye azonban nem fenyegeti ezeket a szakmákat, mivel a nőkből a tetszésvágy remélhetőleg sohasem fog kiveszni, csupán az öltözködés módja fog radikálisan megváltozni. A tudati fejlődés előrehaladtával egyre kevesebb nő fogja vakon követni a divatot. Az éppen aktuális divatirányzatból csak annyit építenek be az öltözködésükbe, amennyi az egyéniségükkel és a lelkivilágukkal összhangban van. A XXI. század lányai és asszonyai valószínűleg ugyanúgy nem fogják visszasírni a divat jelenlegi kellékeit, mint ahogy ma sem hiányzanak egyetlen nőnek sem dédanyáink halcsontos fűzői, turnűrjei; vagy a malomkeréknyi tollas, bokrétás kalapok és hömpölygő uszályok. Amennyire groteszk számunkra ma már ez a viselet, ugyanolyan nevetséges lesz a jövő század nemzedékei számára jelenkorunk divatos hölgye, aki dauervízzel meg különböző festékekkel agyonmaratja a haját, Jancsi bohóc módra több “kiló” festéket ken az arcára, a lábát középkori kínzóeszközökhöz hasonló tűsarkú körömcipőbe bújtatja, és teleaggatja magát mindenféle csingilingivel.
A jövő lányainak öltözködését minden bizonnyal alapvetően befolyásolni fogja az a ma még nem eléggé tudatosult mondás is, hogy: “Nem az a fontos, hogy mi van rajtad, hanem az, hogy miként viseled”. Az elegancia ugyanis belülről fakad. Nem a ruhája, hanem személyiségének kisugárzódása tesz valakit előkelővé. Van aki egy darab zsákvásznat is méltósággal tud viselni, másokon viszont a hermelin palást is úgy áll, mint tehénen az a bizonyos fehérnemű. A divat önkritikával nem rendelkező rabjai jobban tennék, ha a testük cicomázása helyett a lelkük szépítésével törődnének. A szép lélek ugyanis kihat a testre is, finomítja a mozgást, nemesíti az egyén viselkedését. Ennek tudható be, hogy az igazán értékes nő nem csak hordja, hanem viseli az öltözékét. Sok nő tévesen hiszi azt, hogy akkor tetszik leginkább a férfiaknak, ha a legutolsó divat szerint öltözködik, ha kritikátlanul követi az éppen aktuális irányzatokat. Az értékes férfi messze elkerüli ezeket a divatbábukat, komoly kapcsolatot csak olyan nővel kezdeményez, akinek természetes báját nem kendőzi el az arcára kent vastag festékréteg, és az öltözködését sem a kihívás, hanem az egyéniségével harmonizáló szolid elegancia jellemzi. Egyébként nincs az az ócska, divatjamúlt ruha, amelyről ne lenne képes elterelni a figyelmet a szívből jövő kedvesség, az eredetiség vagy a jó humorérzék. Egyébként a divatirányzatok alakítói sem tartják sokra a modellek kritikátlan majmolóit. Az olasz divatdiktátor, Georgio Armani szerint: “Egy igazi nőt nem az éppen aktuális divat irányít, hanem saját öltözködési stílust alakít ki magának.”
Közbevetőleg megjegyezve, a haj dauervíz nélküli hullámosításának van egy rendkívül egyszerű módja is. Mosás után töröljük a hajat szárazra, majd a jobb- és a bal oldalon készítsünk belőle egy-egy varkocsot. Utána a szorosan befont hajat alaposan szárítsuk meg, és éjszakára hagyjuk befonva. Az ily módon készült hullám egy hétig is kitart, és nem kell hajcsavarókkal vagy sütővassal bajlódnunk. Az arc ápolásához, bőrünk rugalmasságának megőrzéséhez sincs szükség különböző vegyszerekkel átitatott szintetikus készítményekre. Az ősidők óta alkalmazott zöldség, gyümölcs, méz, tojás és egyéb természetes anyagokat tartalmazó pakolások ugyanolyan jó hatásfokkal alkalmazhatók, mint a gyári kozmetikumok, és nem kell tartanunk a bőrben felhalmozódó méreganyagok káros kihatásától sem. A méregdrága kozmetikumoknál sokkal hatékonyabban óvja a bőr üdeségét, természetes színét a Cayce által javasolt kenőcs: 17 dg vegytiszta mogyoróolajhoz adjunk 6 dg olívaolajat, 6 dg rózsaolajat és 1 evőkanálnyi felolvasztott lanolint. Ezt a szépségmegőrző elegyet fürdés után kell a bőrbe dörzsölni. A masszázsszerű bedörzsölés fokozza a hatást, az arc szöveteit azonban mindig meg kell paskolni, mert ez serkentő hatását tekintve többet ér bármilyen arcizomgyakorlatnál. Használat előtt az oldatot jól rázzuk fel. Az időnkénti iszappakolás tovább segíti a bőr kislányos hamvasságának megőrzését. A modern kozmetikai ipar sem tudott olyan hatékony bőrradírt létrehozni, mint amilyet a XVI. században használtak. Az agyagból, mészből, gabonából és tejből készült pakolás gyönyörűen letisztította, és felfrissítette a bőrt.

Az eddig elmondottak azonban a változások láncolatának csak egy részét képezik, mivel a jövőben minden megszűnik ami “talmi”, az emberek csak az igaz értéknek fognak jelentőséget tulajdonítani. Ennek a folyamatnak a fejleményeként a mostani munkahelyek jelentős része megszűnik. Ez azonban azokban az országokban ahol a jelenlegi válságból való kiútkeresés során az “előremenekülést” választják nem fog társadalmi összeomláshoz, az ipar és a mezőgazdaság tönkremeneteléhez vezetni. Táplálkozni ugyanis a jövőben is kell, az emberek a továbbiakban sem fognak jóval kevesebbet enni, mint eddig, csak a táplálkozási szokások változnak meg. Ebből kifolyólag óriási feladatok várnak a jövő józanul gondolkodó és a fejlődés szükségszerűségét belátó politikusaira, mert a korábbi acélipari válsághoz hasonlóan most is emberek tömegét kell majd átképezniük, és átirányítani őket a biofeldolgozó üzemekbe, a szójagyárakba, és egyéb természetes élelmiszereket előállító egységekbe. A hadiipari dolgozók jelentős részét valószínűleg a hihetetlen perspektívával rendelkező űrtechnikai eszközöket gyártó ipar fogja felszívni, de a megnövekedő feladatköre következtében a villamos és elektronikai ipar is igen nagy számban fog többletmunkaerőt alkalmazni. Ezenkívül jelentős mértékben fokozódik majd a tudományos kutatóintézetek munkaerő-szükséglete.
Az emberek túlnyomó részét azonban továbbra is a szolgáltatóipar fogja lekötni, mert a munkaidő folyamatos csökkenésével, és az élettartam kitolódásával egyre nagyobb lesz az igény a szabadidő értelmes eltöltésére. Ezzel egyidejűleg jelentős mértékben megnő a kereslet a pedagógusok iránt, mivel az egyén felvilágosodása és az általános értékátrendeződés következtében az emberek szinte egész életükön át fognak valamit valamilyen szinten tanulni, hogy minél nagyobb tudásra, azaz maradandó értékre tegyenek szert. A jövőben az oktatás szerepe annyira felértékelődik, hogy külön tudományág foglalkozik majd az önmegvalósítással, önmagunk kiteljesítésével. A mezőgazdaságban dolgozók sem maradnak munka nélkül, mert minden valószínűség szerint rendkívüli módon meg fog növekedni a kereslet a zöldség, a gyümölcs, a tejtermékek, valamint a méz, az olajos magvak és a termesztett gyógynövények iránt.
Kétségtelen azonban, hogy még így is jelentős lesz a munkaerő-felesleg, amihez nagymértékben hozzájárul majd a fennmaradó iparágak termelésének további automatizálása. A létszámcsökkentésre irányuló tendencia a termelésen túlmenően az adminisztráció területén is jelentkezni fog. A későbbiek során ugyanis feleslegessé válik az a bürokratikus apparátus, amely korábban rátelepedett a termelő egységekre, mivel a jövőben mindenki saját magát fogja adminisztrálni. Ennek a rendszernek a bevezetését nem az teszi lehetővé, hogy egy csapásra minden ember becsületessé válik, hanem az a lehetőség, hogy az Agykontroll elterjedésével, illetve a kronovizor segítségével bárkinek a munkája könnyen ellenőrizhetővé válik, így bármilyen csalás pillanatok alatt felderíthető lesz. Az ily módon előálló munkanélküliség azonban már nem fog krónikus társadalmi feszültséget kelteni, mert az élelmiszerárak jelentős csökkenése, és az ingyen energia felszámolja a nyomort. Az élelmiszerek árát nem terheli többé a talajmegmunkáló-, növényápoló- és termésbetakarító gépek üzemanyagköltsége, és a fentiekben említett okok miatt nem lesz szükség műtrágyára, valamint növényvédő szerekre sem. Ráadásul a szubatomi energiával kezelt földeken jelentős mértékben nő a termésátlag. A megélhetési gondokat tovább enyhíti majd az a helyzet, hogy az energiaárak zuhanása következtében jelentős mértékben csökkenni fog az iparcikkek ára is. Mivel az energiaköltség elmaradása kihat az építőanyagok gyártására is, a lakásárak szintén csökkenni fognak. Ezzel együtt csökken a szolgáltatások ára, mert ez a szektor szintén jelentős mennyiségű energiát használ fel.
A társadalmi fejlődésnek ezen a szintjén tehát már senkinek sem kell félnie attól, hogy éhen hal, vagy kilakoltatják az otthonából, ha nem megy el dolgozni, illetve pénzt keresni; így a jövőben főleg azok fogják a betöltendő állásokat megpályázni, vagy az állásajánlatokat elfogadni, akik életük fő céljának az önmegvalósítást, a kreatív munkát tekintik. Azonban azoknak sem kell majd tétlenkedniük, akik nem lesznek képesek a különböző munkahelyek megnövekedett igényeinek eleget tenni. Ezek az emberek minden valószínűség szerint a természet gondozásával, tájrendezéssel, és egyéb közszolgálattal fogják a munkaerejüket lekötni, vagy a világpolgári jogon járó létminimum feletti életszínvonalhoz szükséges többletköltséget előteremteni.
Amennyiben ez a tendencia tovább folytatódik, eljutunk oda, hogy az elkövetkezendő századokban a munka nem kényszer, nem is kötelesség, hanem kiváltság lesz. Csak azok fognak dolgozni, akik életük nélkülözhetetlen elemének tekintik a munkát, és magas fokon képesek a követelményeknek eleget tenni. Az sem lehetetlen, hogy az önmegvalósításnak ezt az útját járó emberek ingyen, csupán a munka, az alkotás öröméért fognak dolgozni. Erre az ad lehetőséget, hogy megélhetés feltételei minden ember számára biztosítva lesznek, így zavartalanul kiélhetik kreatív, új értéket teremtő hajlamaikat. Sokan viszont a tanulást fogják életcéljuknak tekinteni; annak tudatában, hogy a megszerzett tudás örökre a sajátjukká válik, és mindenhova elkíséri őket. Lesznek olyanok is, akik a szórakozást tekintik majd életük fő céljának, arra hivatkozva, hogy számukra ez okoz igazán örömet. Ebből is látható, hogy a Vízöntő korszakban megszűnik minden kényszer ami az emberre nehezedett, a new age emberének megadatik a lehetőség, hogy szabadon döntsön a sorsáról.

Kiegészítés
Az előző fejezetekhez híven, foglalkozzunk most ismét néhány parajelenséggel, és azok sajátos társadalmi vetületével. A IV. fejezetben említésre került a keleti jógik misztikus kapcsolata az ősenergiával. A pszichikai úton, vagy jógalégzés során testünkbe juttatott Yang energia sok csodával határos jelenséget képes előidézni. Korábban a tűztánc leírásánál szó volt arról, hogy a magunkba szívott energia bármely testrészünkön képes kisugárzódni, megvédve bennünket a káros külső behatásoktól. Lehetséges, hogy a fakírok azért képesek hegyes szögekkel kivert deszkára feküdni, mert előzőleg a meditáció során felvett energiát a hátukon kisugározzák, és ily módon egy rendkívül sűrű és kemény energiaréteg védi bőrüket a felnyársalástól. Mivel a levitáció szintén a magunkba gyűjtött többlet Yang energia következménye, nem zárható ki az a lehetőség sem, hogy a fakírok ezzel a többletenergiával csökkentik a testsúlyukat, és már szinte lebegő állapotban fekszenek fel a szegekkel kivert ágyra. Az ősi kínai írások szerint a súlytalanság állapotát vegyileg, bizonyos narkotikumokkal is elő lehet idézni. Liu An alkimista i. e. II. században olyan főzetet készített, amellyel lehetővé vált a súlytalanság elérése.
A magunkba juttatott energia testünkből való kisugárzása nem csak irányítatlan, hanem tudatosan irányított formában is lehetséges. Ebben az esetben a koncentrált energia az ujjainkból áramlik ki, és besugárzódik a céltárgyba. Ezt a jelenséget figyelhetjük meg a pszichokinézis során, amikor úgynevezett “extraszensz” személyek két kezük között különböző tárgyakat lebegtetnek anélkül, hogy hozzáérnének. Az indiai fakírok számára is ez az energiakisugárzás teszi lehetővé, hogy vastag tűkkel a fájdalom legcsekélyebb jele nélkül át tudják szúrni a fülüket, karjukat vagy bármely testrészüket. Ilyenkor a Fülöp-szigeteki healerekhez hasonlóan valószínűleg az ujjaikból kiáramló energia nyitja meg a tű előtt a bőrfelületet, és állítja meg a vérzést. Mivel a behatolás sejtroncsolás nélkül történik, a tű kihúzása után a bőrfelületen sebhely nem képződik. Mély transzban arra is képesek, hogy levágnak egy darabot a nyelvükből, majd mintha mi sem történt volna “visszaragasztják” a helyére.
A roncsolásmentes testmegnyitás ennél is meghökkentőbb módját produkálta egy holland bűvész. Minin Dajo egy zürichi kórház orvosai előtt adta elő azt a mutatványát, hogy asszisztense a vesék magasságában beledöfött egy 70 cm hosszú és 8 mm vastag vívótört a hátába, melynek hegye a melléből állt ki kb. 30 cm hosszan. Ebben az állapotban felsétált az I. emeleti röntgenosztályra, ahol átvilágították. A nyársat 20 perc múlva húzták ki a testéből, és se előtte, se utána nem vesztett egy csepp vért sem. A röntgenfelvétel egyértelműen kimutatta, hogy kétszer is átszúródott a hashártya, de a penge áthatolt a vesén, a gyomron, a beleken és a májon is. Normál körülmények között ilyen esetben azonnal beáll a halál. Amikor a bűvész az izgalmakat tovább fokozva egyszerre három tőrt szúratott a testébe, a hatóságok betiltották a mutatványt.
A jógalégzés formájában felvett és az ujjainkon keresztül átadott energia legegyszerűbb megnyilvánulási formáját már sokan tapasztalták. A világ számos országában az iskolás gyerekek kedvenc játéka, hogy valakit leültetnek egy székre, ketten melléállnak és mély lélegzetet véve egy ujjal felemelik társukat. Minél jobban koncentrál a két gyerek a feladatra, annál könnyebben emelik fel az egyre súlytalanabbá váló testet.
Az energiát azonban nem csak tudatosan szívhatjuk magunkba, hanem kényszer hatására is belénk áramolhat. Ezt az eljárást használják a bűvészek is az emberi test lebegtetése során úgy, hogy a médiumot hipnotizálják, azaz agyának frekvenciáját lecsökkentik théta szintre, és ebben az állapotban utasítják őt telepatikus úton arra, hogy energiát vegyen fel. A hozzánk látogató idegen civilizációk képviselői is gyakran alkalmazzák ezt a módszert, amikor valakit meg akarnak vizsgálni. Többen is beszámoltak már arról, hogy ezek az idegenek rendkívül fejlett parapszichológiai képességeiket kihasználva behatolnak a megvizsgálandó személy tudatalattijába, energiát irányítanak a testébe, és az ily módon súlytalanná tett testet beszívják az űrhajóba. A vizsgálat elvégzése után a súlytalan testet ugyanoda helyezik vissza, ahonnan elmozdították, és utána telepatikus úton kivonják belőle a többletenergiát. Egy másik gyakran alkalmazott módszer szerint koncentrált Yang jellegű sugárnyalábot irányítanak a kiválasztott személyre, és így teszik a testét súlytalanná. 
Mostanában olyan esetekről is hallani, hogy nagy forgalmú országutak felett a megvizsgálni kívánt személyeket gépkocsijukkal együtt emelik be az UFO-kba, és a tudat kitörlése után ugyanúgy helyezik őket vissza. Ehhez az eljáráshoz feltehetően azért folyamodnak, hogy minél kevesebb feltűnést keltsenek. A hátra maradt, üresen álló gépkocsi ugyanis felhívhatná az arra járók figyelmét erre a rendellenességre. A zavarkeltés további csökkentése érdekében ezeket a vizsgálatokat többnyire a látóhatár fölé emelkedve végzik el, és csak annyi időre szállnak le ismét, amíg a gépkocsit visszahelyezik az útra.
Az akciók során sokszor előfordul az “agyleszívás”. Ezt a módszert főleg azok a civilizációk alkalmazzák, akik ritkán látogatnak hozzánk, és ily módon próbálnak minél többet megtudni rólunk. Az agyba való pszichikus behatolás a homlokon keresztül, vagy hátul, a tarkótájon történik. Ennek során nem a tudatalattit bolygatják, hiszen tökéletesen tisztában vannak azzal hogy honnan jöttünk, sokkal többet tudnak az abszolút világról, mint mi. Behatolásaik során a tudatot “lapozzák át”, arra kíváncsiak, hogy a magunkkal hozott tudásból mennyi került át a tudatba, illetve a fizikai világban megszerzett tudásunk hol tart. A tudathoz ugyanis nem lehet távolról hozzáférni, a bal agyfélteke tartalma kizárólag akkor sugárzódik szét az univerzumba, ha rágondolunk dolgokra. A rejtett gondolatok csak az agy közvetlen letapogatásával fürkészhetők ki, amihez szükség van a személyes érintkezésre.
A lebegtetés gyakori mellékjelensége az izommerevség. A gömbvillámnál illetve az UFO-k hajtóművéből kiáramló energia eredetének kutatásánál már kiderült, hogy az energiabesugárzás hatással van az elektronok mozgására. Ez a leginkább cirkuszi mutatványok során megfigyelhető kataleptikus merevedés hasonló okokra vezethető vissza, mint az elektronok fémes anyagokban való lebénulása energiabesugárzás hatására. Azonban a hozzánk látogató kevésbé fejlett idegenek is ezt a fizikai hatást alkalmazzák, amikor az általuk nem kívánt harmadik típusú találkozások során sugárfegyvereiket ráirányítják az őket megtámadó emberekre. Mivel ebben az esetben a szubatomi sugárforrás csak kis felületen éri a testet, így a testnedvekben mint elektrolitban található negatív ionok a koncentrált sugárforrás irányába indulnak meg. Eközben ez az idegingerülethez hasonló gyenge villamos áram áthalad a test izmain is. Mivel az izmokat az agyból kiinduló gyenge villamos impulzusok irányítják, ez a sajátos elektron- illetve ionáramlás görcsbe merevíti az összes izmot, amely a test teljes lebénulását eredményezi. Csak a szemmozgató izmok, valamint a belső szerveket működtető izmok, inak hártyák maradnak működőképesek. Így ebben az állapotban nem fenyeget bennünket a szívbénulás, vagy a megfulladás. A hipnózis során ugyanez a jelenség lép fel. Itt azonban a szubatomi energiaforrás szerepét minden valószínűség szerint a fejtetőn beáramló pozitív szubatomi energia tölti be. Ez az energia szétárad ugyan az egész testben, és ez okozza a lebegést, de a beáramlás helyén olyan koncentrációban van jelen, hogy képes elindítani a negatív töltésű ionok izombénító áramlását. Ez a különös fizikai jelenség leglátványosabb módon akkor észlelhető, amikor “extraszensz” személyek villanylámpát érintenek meg. Ebben az esetben az izzószálban levő szabadelektronok olyan nagy sebességgel indulnak el a parafenomén által megérintett pólus irányába, amely az izzólámpa felvillanását eredményezi.
Pszichikai úton a pozitívon kívül a negatív energia kisugárzását is növelni lehet. A kínai Chi Kung harcművészet fő gyakorlatai közé tartozik, hogy a harcos pszichikai úton intenzív Yin energiát sugároz ki a lábán, amely kölcsönhatásba lépve a Földből kiáramló gravitációs kisugárzással szinte odacövekeli az illetőt a talajhoz. Ez azzal az előnnyel jár, hogy az ellenség számára az ilyen harcmodort alkalmazó katona szinte megmozdíthatatlan, a “földbe gyökerezett” lábak úgy tartják a testet, mintha egy nehéz kőszobor lenne. 
Természetesen a Yang energiához hasonlóan a Yin energia kisugárzásának sem egyetlen módja a koncentrált energiakibocsátás. A negatív energia teljes testfelületen történő kisugárzásának leglátványosabb megnyilvánulása a tibeti fakíroknak az a gyakorlata, amikor a Himalája hófödte hegycsúcsain akár egy egész telet eltöltenek ruhátlanul anélkül, hogy az egészségük a legcsekélyebb mértékben károsodna. Vannak közöttük olyanok is, akik a melegítő hatást kiváltó negatív szubatomi energiát olyan intenzíven képesek a testükből kisugározni, hogy a jeges vízbe mártott kendőt is meg tudják magukon szárítani. A gyakorlott tumo-mesterek egy éjszaka alatt a testükre csavart és jéggé fagyott kendőket egymás után negyvenszer felolvasztják, majd megszárítják. Champong mester 140 másodperc alatt megszárít egy vizes törölközőt magán, miközben a hó fél méteres körzetben megolvad körülötte. Testünk nem csak meleget, hanem intenzív hideget is képes magából kiárasztani. Egy iráni férfi a csikorgó hideget és a +50 oC-os meleget egyaránt jól viseli. A –30 oC-os hideget ingujjban is jól tűri, és nem izzad a legnagyobb hőségben sem. Ez a ritka képesség feltehetően annak tudható be, hogy nagy melegben Yang jellegű energiát bocsát ki magából, ami hűti a szervezetét.
Az intenzív gravitációs vonzás nem csak úgy állítható elő, hogy belőlünk áramlik ki a koncentrált Yin energia, hanem úgy is, hogy a padló, amire ráállunk, sugároz ki intenzív Yin energiát. Ez természetesen nem úgy jön létre, hogy a Föld kezd el a korábbinál jóval nagyobb gravitációs energiát kisugározni, hiszen ehhez nagyságrendekkel nagyobb tömegre lenne szükség. Ez a fura jelenség akkor lép fel, ha egy elektromosan vezető, különleges anyagba áramot vezetünk, és rálépünk erre az anyagra. Ennek a szovjet mérnökök által évekkel ezelőtt kidolgozott eljárásnak a lényege az, hogy az áram bekapcsolásakor az anyag felületén jelentős számú elektron sűrűsödik össze, az atomok legkülső elektronhéja telítődik, és ennek következtében a sztatikus vonzáshoz hasonló jelenség lép fel. Ezt a hatást azonban nem ionizált töltéshordozók váltják ki, hanem a koncentráltan megnyilvánuló Yin-jellegű részecskesugárzás. Ennek a művi úton megnövelhető gravitációnak nagy hasznát vehetnénk a biztonságtechnikában. Amennyiben a jelentősebb értéktárgyakat tartalmazó helyiségek padlózatát ilyen anyagból készítenénk, akkor a betörőket a riasztáson kívül el is tudnánk fogni.
Valószínű, hogy ez a koncentrált Yin energiakisugárzást eredményező jelenség alkalmas lenne az anyagi természetű fény elnyelésére is. A Véda-könyvek szerint az óindiai népeket látogató istenek repülőgépeiket szükség esetén láthatatlanná tudták tenni. Nem elképzelhetetlen, hogy ezt oly módon valósították meg, hogy elektromos áram segítségével igen sűrű elektronréteget hoztak létre a jármű külső felületén, és ez váltotta ki ezt a hatást. A tapasztalatok szerint ez a jelenség csak a látható elektromágneses hullámokra, vagyis a fényre terjed ki, mivel az ily módon láthatatlanná tett tárgyak radarhullámokkal, illetve hangdetektorokkal továbbra is érzékelhetők.
A jelek szerint a szubatomi energiasugárzás hatással van a levegő nedvességtartalmára is, mivel a benne levő vízmolekulákat felbontja. Az így felszabaduló hidrogén reakcióba lép a levegő nitrogénatomjaival, és ammóniát hoz létre. Az oxigén-felszabadulás ózonképződéshez vezet, amelyet az elrabolt emberek közül sokan “elektromos szag”-nak neveznek. Ezek a gázok együttesen fahéjra emlékeztető illatot is eredményezhetnek, amit a földönkívüliek által elhurcolt személyek gyakran testszagnak vélnek. Érdekessége ennek a sugárzásnak, hogy nem mindig Yang jellegű, tehát nem minden esetben vált ki súlytalanságot. Megfigyeltek már olyan eseteket is, amikor ez a legtöbbször kék, fehér vagy zöld színű sugárnyaláb Yin jellegű volt, vagyis ráirányítás után úgy odaszegezte a menekülő személy lábát a földhöz, mintha leragasztották volna. Ebben az esetben a mozgásképtelenségnek nem az izommerevség volt az oka, mivel az illető a többi testrészét szabadon tudta mozgatni, csak a lábai tapadtak úgy a földhöz, hogy képtelen volt bármerre lépni. A negyedik típusú találkozásokról szóló élménybeszámolók alapján pozitív jellegű sugárnyalábot a földönkívüliek gyakran használják liftként is, mert ezen át siklanak le a földre, illetve emelkednek fel a levegőben álló járművükhöz.
Ennek a sugárzásnak az intenzitására jellemző, hogy még a legnehezebb gépkocsikat is könnyedén emeli a magasba. Az ily módon történő eltérítések minden esetben úgy kezdődnek, hogy az energiasugárzás hatására előbb elkezd a rádió recsegni, majd megszűnik a jármű áramellátása, ezért leáll a motor. Ennek ellenére sok esetben előfordul, hogy a kocsi álló motorral is tovább robog. Ilyenkor telekinetikus úton mozgatják és irányítják a járművet, és csak ezután a bűvészmutatvány után emelik fel a magasba. Mivel a víz jó villamos vezető, ezért gyakori jelenség az is, hogy a koncentrált mágneses sugárzás hatására felforr és elpárolog a hűtővíz, sőt lecsökken az akkumulátor folyadékszintje.
Ezeknek az akcióknak a során szinte minden esetben megfigyelhető az úgynevezett “ÓZ” tényező fellépése. Ennek a különös jelenségnek a lényege, hogy a szubatomi energiával besugárzott területen belül kísérteties csend tapasztalható, a zónában tartózkodók számára a külvilág zaja teljes mértékben megszűnik. A jelek arra engednek következtetni, hogy ez a fizikai hatás ugyanarra az okra vezethető vissza, ami az UFO-k zajmentes közlekedését lehetővé teszi. A koncentrált energiasugárzás távol tartja a levegőmolekulákat a besugárzott tértől, így a hanghullámok nem tudnak bejutni erre a területre. Érdekes adalékként megjegyezhető még, hogy koncentrált szubatomi energiasugárzás hatására csak a benzinbefecskendezésű motorral üzemelő járművek állnak le, hiszen a dízelüzemű járművek nem igényelnek elektromos gyújtást. A világítás azonban itt is megszűnik, és mivel ezek az elrablások többnyire éjszaka történnek, így a dízelmotorral ellátott járművek tulajdonosai sem tudják az útjukat folytatni.
Akik nem járatosak az UFO-k szakirodalmában, azok számára itt célszerű röviden vázolni a különböző típusú találkozások jellemzőit. Első típusú találkozás: Az UFO nem lép kapcsolatba a környezetével, sem a megfigyelővel. Nehéz ellenőrizni a történtek hitelességét, mert egyedül a szemtanú által elmondottakra hagyatkozhatunk. Ezeknél az eseteknél a megfigyelők különös, felhőszerű képződményekről, magányosan vagy csoportosan feltűnő fénypontokról, járműveket követő plazmagömbökről, illetve a legkülönbözőbb formájú repülőszerkezetekről számolnak be. Második típusú találkozás: Az UFO szemmel látható, mérhető nyomot hagy a környezetben, vagy változást idéz elő a megfigyelő egészségi állapotában. Előfordulhat, hogy magát a járművet nem is látjuk, viszont olyan nyomokat, esetleg anyagmaradványokat hagy hátra (pl. gabonakörök, angyalhaj) amelyeket egyértelműen az UFO-knak tulajdonítanak. Gyakori eset még, hogy elektromos zavarok lépnek fel, pl. leáll a járművek motorja; ezek a hibák azonban az UFO-k távozásával megszűnnek. Harmadik típusú találkozás: Személyes kontaktus alakul ki a Földön kívüli járművek személyzete, és a megfigyelő között. A beszélgetés történhet szóban, vagy telepatikus úton. Ebben az esetben gyakran előfordul, hogy UFO nem található a közelben. Az idegen civilizációk küldötteinek megjelenése nem csak szokványos módon, hanem teleportációval, vagy falon, illetve csukott ablakon átrepülve is megtörténhet. Negyedik típusú találkozás: A földönkívüliek a megfigyelőt felviszik a járművükre, ahol vizsgálatnak vetik alá. Eközben haj-, szőr-, könny- és vérmintát vehetnek tőle, de sokszor megesik, hogy spermát vagy petesejtet “vételeznek”. A vizsgálat során gyakran meg is gyógyítják az illetőt, végül kitörlik az esemény emlékképét a tudatából. Néha előfordul, hogy az elhurcolt embereket elviszik a saját bolygójukra, hogy megmutassák nekünk a világukat. Ötödik típusú találkozás: Ezt a kategóriát akkor szokták alkalmazni, ha a megfigyelő számára a földönkívüliekkel való találkozás végzetessé vagy véglegessé válik. Ebbe a csoportba sorolhatók a halállal végződő összeütközések (földön, vízen, levegőben) sugárfegyverek alkalmazása földi megfigyelőkkel szemben, és azok az elrablások, ahol az illetőt nem hozzák többé vissza a Földre. A végleges elrablás vagy a jövőbe való átteleportálás a megfigyelő járművével együtt is történhet.
Visszatérve a cirkuszi mutatványokhoz, minden valószínűség szerint a világhírű bűvészek és illuzionisták is parapszichológiai módszerekkel dolgoznak, amikor embereket tüntetnek el, vagy tárgyakat lebegtetnek. Ők ugyan erősen tiltakoznak az ilyen jellegű célzások ellen, és váltig állítják magukról, hogy ők illuzionisták, szemfényvesztők. Belegondolva a helyzetükbe, ez a magatartás nagyon is érthető. Képzeljük el, hogy mi lenne akkor, ha színt vallanának, és nyíltan elismernék, hogy amit ők csinálnak, az nem más, mint létező fizikai jelenségek alkalmazása. Ki váltana jegyet egy olyan cirkuszba, amely úgy reklámozza magát, hogy egész este fizikai kísérleteket fog bemutatni. A legtöbb ember ezeket a kísérleteket már az iskolában is unta, ilyen előadásra még akkor sem menne el, ha ingyen beengednék. Egy ilyen beismerés után a ma körülrajongott, dicsfényben úszó és jól kereső bűvészek egyik napról a másikra elvesztenék állásukat, és munkanélkülivé válnának. A helyükben mi is így cselekednénk, ezért nem szerencsés dolog parapszichológiai kísérletekbe bűvészeket bevonni. Persze azért akadnak kivételek is. David Copperfield, a nagy amerikai mágus sohasem tagadta, hogy fantasztikus mutatványait a “szellem erejével” hajtja végre. Parapszichológiai képességeinek bizonyítására arra is vállalkozott, hogy megjósolja a német lottó nyertes számait. Február 17-én felírta egy papírra, hogy október 13-án milyen számokat fognak kihúzni az Amerikától 6000 kilométernyire levő országban. A cédulát átvette egy közjegyző, és borítékba zárva lepecsételte. A sorsolás után 1 órával élő televíziós adásban felnyitották a borítékot, és a két számsorozat teljesen megegyezett.
*
A teljesség kedvéért beszélni kell még a babonáról is. A modern kor felvilágosult embere nem hisz a babonákban, és mereven elutasítja azok létjogosultságát. Az igazság azonban az, hogy az emberek nem ostobák, az életképtelen dolgok nem maradnak fenn évezredekig. A babonák annak köszönhetik mai napig is tartó pályafutásukat, hogy kisebb-nagyobb mértékben közük van a parapszichológiához. A keleti kultúrákban a Yi-Ching (ji csing), a nyugati világban pedig a kártyavetés nem más, mint az Agykontroll kezdetleges módon való alkalmazása. Akik járatosak az Agykontrollban, azok tudják, hogy életünk alakulásával kapcsolatban a legtökéletesebb és legmegbízhatóbb tanácsokhoz úgy juthatunk, ha közvetlenül a túlvilági tanácsadóinkhoz fordulunk. A szubjektív világban tartózkodó tanácsadók azonban más módon is segítenek, mindig olyan formában, ahogyan azt kérjük. Ha valaki primitív módon kérdez, az kezdetleges formában, pálcikák vagy kártyalapok elrendeződése útján fogja megkapni a választ. Még ennél is megbízhatatlanabb módszer a kávézaccból, vagy az ólomöntés útján való jóslás. Rendkívül egyszerű a magyarázata a kristálygömbből vagy tükörből való jóslásnak is. A kristálygömb illetve tükör tulajdonképpen nem más, mint egy alfa tartományban megjelenített képernyő. A jóslást végző személy a képernyőnek használt kristálygömbben pergeti a képeket vissza a múltba, vagy előre a jövőbe, és ily módon látja meg az őt érdeklő eseményeket.
Az Agykontroll gyakorlásának ezek az ősi, kezdetleges módjai természetesen nem túl hatékonyak. A jósok gyakori melléfogásaikat úgy próbálják palástolni, hogy tevékenységüknek rituális jelleget adnak. Ezért gyakori az ilyen jellegű jóslások során a misztikus ruházat és egyéb hókuszpókuszok alkalmazása. Ezek a szemfényvesztések csak arra jók, hogy növeljék a jós személyébe vetett hitet, és eltereljék a figyelmet az így kapott jóslatok sokszor homályos részleteiről. Nagymértékben rontja ennek a tevékenységnek a hitelét, hogy a könnyű pénzszerzés reményében gátlástalan szélhámosok is gyakran valódi jósként lépnek fel. A hiszékenységnek eme vámszedői kuruzslással, kóklerséggel pótolják a hiányzó jóstehetségüket, lejáratva ezzel a parapszichológiai képességekkel rendelkező szakavatott jósok hitelét. Sarlatánok azonban az élet más területein is szép számmal akadnak, csak elfogulatlanul körül kell nézni a világunkban.
A szellemvilággal kapcsolatban nem álló “jósok” közös jellemzője, hogy csupa általánosságot mondanak. Olyan homályos célzásokkal szolgálnak, amelyek bárkire vonatkozhatnak. Ezt a jóslásban hinni akaró kliensük személyes közlésnek tekinti, és erre megered a nyelve. Ezáltal sok hasznos információt ad ki magáról, melyeket aztán a sejtelmesen hallgató álmédium később úgy tesz közzé, mintha tőle származna. Mivel egy szélhámos semmit sem bíz a véletlenre, a botcsinálta sorselemző is gyakran megfogja a kliense kezét, mielőtt jósolni kezd. Ezáltal érzékelni tudja látogatója öntudatlan izomreakcióit, amelyből meg tudja állapítani, hogy helyes úton jár-e. Ha azt érzékeli, hogy tévúton halad, azonnal korrigál, mielőtt még kliense megszólalhatna. Ha nincs rá mód, hogy megfogja ügyfele kezét, akkor feszülten figyeli az arckifejezését és egyéb reakcióit, ami szintén kellő biztonsággal tükrözi, hogy szavaival jó vagy rossz nyomon jár. Az álmédium tehát nem a feladatára koncentrál, hanem a belépésétől kezdve gondosan tanulmányozza kliense viselkedését, és azt vezérfonalként használva tulajdonképpen azt mondja vissza, amit ő hallani szeretne. Ennek a jóslatnak semmi köze sincs a valósághoz, és többnyire csak pozitív közléseket tartalmaz abban bízva, hogy az ügyfél a jó hírt bőkezű honoráriummal viszonozza. 
Jelentős mértékben könnyíti ezeknek a csalóknak a helyzetét, hogy a sorsüldözött emberek zöme rettenetesen ki van éhezve a vigasztaló szóra, görcsösen kapaszkodnak minden pozitív tartalmú kijelentésbe, és eközben fel sem merül bennük, hogy rászedik őket. Eleve hisznek az önmagát ügyesen reklámozó kókler képességeiben, ezért elsikkadnak az általa alkalmazott trükkök felett. Jócskán elősegíti ennek a kalandor tevékenységnek a fennmaradását, hogy az áldozatok egy része nem is bánja, hogy rászedték. Azzal vigasztalják magukat, hogy legalább átmenetileg abban a hitben ringatózhattak, hogy őket is érheti szerencse. Ezekben az esetekben csupán anyagi kár történik. A hamis jóslatoknak azonban lehet egy sokkal messzebb menő következménye is, a beteljesítési kényszer. Amennyiben valakinek balesetet jósolnak – hiába nem igaz – a hiszékeny ember könnyen szerencsétlenül járhat. Az elbizonytalanodás, az önszuggesztió sodorja olyan helyzetbe, hogy végül is a baleset bekövetkezik. Olyan eseteket is feljegyeztek, hogy egyesek megbetegedtek, sőt meghaltak. Nem a megjósolt betegségbe haltak bele, hanem szívinfarktust kaptak az izgalomtól, amikor elérkezett “haláluk” előre beharangozott időpontja. 
*
Az okkultizmus kedvelt területe a számmisztika is, melynek alapja az az ősrégi megfigyelés, hogy egyes számoknak különös hatásuk van életünk alakulására. C. G. Jung szerint az emberiség nem kitalálta, hanem felfedezte a számokat. Galilei egyenesen azt vallotta, hogy “a természet könyvét a matematika nyelvén írták”. A IV. fejezetben már említett Euler-féle szám (e = 2,7183) az élővilág szinte minden megnyilvánulását átszövi és szabályozza. Nem véletlen, hogy jól alkalmazható a fák és az élő szövetek növekedésének kiszámításában, de használják az elektronikában, a biztosítási matematikában, és sok más helyen.
Érdekes módon a numerológia létjogosultságát a modern tudomány sem tagadja. A tudósok szerint a matematika olyan kulcsot ad a beavatott kezébe, amelynek segítségével megfejtheti a kozmosz titkait. Ezen a haladó nézeten nincs mit csodálkozni, hiszen már ókori elődjük Pitagorasz is azt vallotta az i. e. VI. században, hogy a kozmosz rendje a számok összefüggésein alapul, és bizonyos számokat misztikus jelentőséggel ruháztak fel. Ennek igen sok bizonyítéka található a naprendszerünkben, sőt a Földünkön. A Földnek szinte nincs is olyan paramétere, amely valamilyen módon ne függne össze a bűvös számként kezelt kozmikus számértékekkel. A 7 – 12 – 30 – 36 – 40 – 50 – 54 – 72 stb. számoknak és ezek többszöröseinek földi életünkkel kapcsolatos összefüggései részletesen megtalálhatók a szakirodalomban.
Vannak azonban olyan összefüggések is, amelyekre eddig még senki sem gondolt. Vajon a véletlen műve, hogy Brahma isten világának egyetlen másodperce alatt a Földön éppen 50 ezer év telik el? Valószínűleg nem; főleg ha tudjuk, hogy a földi év és Brahma isten 1 napja olyan arányban vannak egymással, hogy az átszámítások során a szubatomi energiarészecskék áramlási sebessége kerek értéket eredményez. A Földnek azonban nem csak a Nap körüli, de a precessziós mozgása is hasonló pontossággal lett beállítva. Tudjuk, hogy a Védák-könyve szerint a “nagy világév” 25 920 földi évnek felel meg, ami azt jelenti, hogy 1 világhónap 2160 évig tart. Brahma isten 1 napja ennek az értéknek éppen a kétmilliárdszorosa. Egyébként a Védák-könyve szigorú formai követelmények szerint íródott. Pontosan 432 000 szótagot tartalmaz, ami Brahma isten 1 napjának tízezred része, és a világhónap 200-szorosa. Ezek után már nem meglepő az időmérésünk kialakítása. Mint tudjuk 60-as számrendszerben mérjük az idő múlását, ami azt eredményezi, hogy 1 földi nap 86 400 másodpercből áll. Ez a számérték Brahma 1 napjának éppen az ötvened része. Az égiek oly nagy gondot fordítottak ennek a bolygónak a fejlődésére, hogy a Hold keringési idejét is a számmisztika jegyében állították be. Újkori kísérőnk igen fontos szerepet tölt be az élővilág szabályozásában, ezért bizonyára nem véletlen, hogy egyes negyedei éppen 7 napig tartanak. Pitagorasz azt is felismerte, hogy a számok a zenében is nagyon fontos, sőt meghatározó szerepet játszanak.
A számok bűvös ereje annyira erős, hogy az átlagemberekre is hatást gyakorol. Nem véletlen, hogy oly sokan félnek a 13-as számtól. Ez a világszerte fóbiává terebélyesedett ellenérzés, minden bizonnyal nem alaptalan. Ezt támasztja alá az alábbi anekdota: A babonás tengerészek a péntek 13-i indulástól annyira rettegtek, hogy a brit kormányzat 1790-ben elhatározta, véget vet ennek a “sületlenségnek”. Utasításukra egy új hajót “Őfelsége Péntek”-nek kereszteltek el, és a legközelebbi péntek 13-i napon nagy csinnadrattával vízre bocsátották a londoni kikötőben. Soha többé nem hallottak róla, de a legénységéről sem. “Őfelsége Péntek”-et az óceán nyomtalanul elnyelte.
Ezek után nem csoda, hogy amikor egy londoni hajózási vállalat, amely 12 hajóval rendelkezett, és szüksége volt egy új járatra, egyszerre 2 hajót rendelt, nehogy 13 vitorlása legyen. Mi sem bizonyítja jobban a számmisztika természetes eredetét, hogy a középkori babonák mára már elfelejtődtek, de megmaradt a 13-as számtól való félelem. Sok ország szállodáiban pl. átugorják a 13-as számot, a 12. szoba után a 14. következik. Kétszeres szerencsétlenségnek számít, ha 13-a péntekre esik. Ennek eredete a Bibliában keresendő, mert mint tudjuk a Megváltót ezen a napon feszítették keresztre. A másik elátkozott szám a 666-os. Az Apokalipszis szerint ez a “fenevad”, vagyis a Sátán száma. Nem zárható ki, hogy van némi alapja ennek a félelemnek is, mivel sokan panaszkodtak, hogy furcsa dolgok történnek velük, amikor ilyen rendszámú autóval találkoznak, vagy ilyen rendszámú gépkocsiban ülnek. Emiatt az angliai Rendszám- és Forgalmiengedély-nyilvántartó Iroda 1991-ben bejelentette, hogy a 666-os számot a továbbiakban nem adják ki senkinek. 
Úgy tűnik, mintha az egyszerű és összetett számok specifikusan kötődnének bizonyos energiasugárzásokhoz, szemmel látható formában megtestesítve azok jellegét. Születésünk időpontja nem csupán lelkünk energiaösszetételével áll szoros kapcsolatban, hanem elválaszthatatlanul kötődik hozzá egy szám is. Ezt a számot úgy kaphatjuk meg, hogy születési dátumunk számjegyeit egymás után összeadjuk addig, amíg el nem jutunk a számok gyökeréhez, vagyis amíg egyjegyű számot nem kapunk. Ahogy az egyes planéták születési konstellációnkkal harmonikus vagy diszharmonikus szöghelyzetbe kerülve kedvezően vagy kedvezőtlenül befolyásolják sorsunkat, a születésünkre jellemző szám is bizonyos napokon előnyös, vagy előnytelen hatást gyakorol életünk alakulására. Az ókori kaldeusok megfigyeléseiket kiterjesztették a nevekre is úgy, hogy minden egyes betűhöz hozzárendeltek egy számot. Ebből kifolyólag a nevünkhöz is szorosan kötődik egy szám, melynek szintén meghatározott szerepe van sorsunk alakulásában. Ennek alapján egyébként nem csak személyek, hanem városok, vagy akár egy hajó nevéhez is hozzárendelhető egy-egy szám. A számmisztika szabályai szerint a születésünkre és a nevünkre vonatkozó számokat összekombinálva a lakóhelyünk nevéhez hozzárendelhető számmal, vagy annak az épületnek a házszámával, amelyben lakunk, messzemenő következtetéseket vonhatunk le dolgaink alakulásával kapcsolatban. Hasonlóan a horoszkópokhoz, a személyünkhöz fűződő számok segíthetnek a megfelelő partner kiválasztásában is. A számmisztika avatott mesterei a ránk vonatkozó számokat összekombinálva különböző naptári dátumokkal, sokszor megdöbbentően pontos jóslásokra is képesek.
Feltehetően a két lábon járó számítógépeknek nevezett fejszámoló művészek is rendelkeznek parapszichológiai képességgel. Különben nehezen lenne érthető, hogy egy tizenkét gyermekes szegény indiai családból származó tanulatlan kislány hogyan tudott volna Sydney egyetemén több számítógéppel szemben diadalmaskodni. Shakunta Devi ugyanis a legnagyobb számokból is másodpercek alatt képes volt ötödik-hatodik, sőt hetedik gyököt vonni. Világ körüli útja során Texasban ötven másodperc után megmondta egy kétszáz számjegyű szám huszonharmadik gyökét. Az egyik számolózseni nem is tagadta, hogy nem kerül különösebb erőfeszítésébe a megoldás, mert agyának belső képernyőjén látja a végeredményt. A Magasabb Intelligencia közreműködésére utal az a megfigyelés is, hogy ezeket a képességeket rendkívüli mértékben zavarja a légköri elektromosság. A színpadi fejszámoló művészek is jól ismerik ezt a jelenséget, és úgy fogalmaznak, hogy “zivataros napokon nem megy a munka”. De nem csak ez nem megy, hanem az ingával való jóslás, az elhunyt lelkek megidézése, és minden olyan tevékenység, ami a túlvilági kapcsolatfelvétellel, és ennek közvetítő közegével, a szubatomi energiaáramlással kapcsolatos.
Ha netalántán matematikai őstehetségre, egy ki nem bontakoztatott képesség időnkénti megnyilvánulására gyanakodna valaki, akkor zsákutcába jut. Erre a feltételezésre egy autista ikerpár esete cáfol rá az Egyesült Államokból. Az American Journal of Psychiatry -ban megjelent cikk szerint George és Charles rendkívül alacsony intelligenciaszinttel rendelkeztek. Ennek ellenére mindketten hátborzongató pontossággal “emlékeztek” dátumokra. Bármely dátumról pillanatok alatt megmondták, hogy mely napra esett, sőt azt is, hogy milyen idő volt akkor. Az 1582 előtti dátumok azonosításánál számításba vették a tíznapos időkülönbséget is, holott soha életükben nem hallottak a Julianus és a Gergely naptár közötti eltérésről. Aki esetleg azt feltételezné, hogy bemagolták a kettőtől négyszázig terjedő öröknaptárt, majd a táblázatra emlékezve a megadott képlet alapján fejben elvégezték az átszámítást, szintén rossz nyomon jár, mivel a hétezredik év utáni dátumokat is gondolkodás nélkül közölték. Ez a képességük azért is döbbenetes, mert egyébként egyáltalán nem tudnak összeadni, kivonni, osztani, szorozni, sőt azt sem képesek felfogni, hogy mi az egyszeregy. Az iskolából is kimaradtak, mivel a memóriájukban semmilyen tananyagot sem tudtak rögzíteni.
Ennél is meggyőzőbb esetről számol be a Scientific American. Egy Reuben Field nevű férfi szellemi képességei megrekedtek az óvodás gyerek szintjén, ezért be sem íratták az iskolába. Testvérei ugyan megpróbálták megtanítani legalább a betűvetésre, de minden fáradozásuk kárba veszett. Egyetlenegy betűt vagy számot sem volt képes felismerni, így mindenki komplett idiótának tartotta. Ennek ellenére a gyengeelméjű testvér a legbonyolultabb matematikai problémával is pillanatok alatt megbirkózott. Amikor megkérdezték tőle, hogy hány darab egytizenketted hüvelyk átmérőjű lencsemaggal lehetne körberakni a Földet, azonnal rávágta, hogy 19 008 000 000 -val. Jó néhány percbe telt, amíg a jelen levő kutatók ellenőrizni tudták az eredményt. Az autistákról azt tartják, hogy vannak közöttük olyanok, akik egy-egy témában zseniális teljesítményekre képesek. Ez esetben azonban az autizmus rejtélyes megnyilvánulásáról nem lehet szó, mivel Reuben Field egy olyan képességgel is rendelkezett, amelynek nem sok köze van a matematikához. Bármikor percre pontosan meg tudta mondani, hogy hány óra van. Órája nem volt, de hiába is nézett volna rá, mert nem ismerte a számokat.
*
Nem tartozik ugyan szorosan a parapszichológia jelenségköréhez, de évszázadok óta izgatja mind a regényírók, mind a nagyközönség fantáziáját a szellemidézés, a szellemjárás, a túlvilági lelkek időnkénti visszatérése a földi világba. Ez a sokak által hihetetlennek tartott jelenség a test és a lélek meglehetősen misztikus kapcsolatának tudható be. A lélek egy rendkívül összetett, bonyolult teremtmény, amelynek semmi köze sincs az anyagi világhoz, csupán azért költözik a testbe, hogy fejlődhessen. A lélek azonban nem kötődik szorosan a testhez. Többen tapasztalták már, főleg a klinikai halál állapotában, hogy lelkük kilépett a testükből. Léteznek azonban a léleknek ennél meghökkentőbb kilépési módjai is az emberi testből. Egyelőre még nem tisztázott, hogy az Agykontrollban a Hatékony Érzékelés Kivetítés technikáját alkalmazva a tudatunk egy része kerül-e kivetítésre, vagy maga a lélek száll ki időlegesen a testből, és indul el felfedező körútra. A lélek és a test kapcsolatában néha előfordulnak olyan fura esetek is, amikor egy testbe több lélek költözik. A pszichológusok ismernek olyan személyt is, akiben összesen 23 lélek lakik együtt, és ezek különböző időpontokban lépnek fel. Mindegyik lélek a tudat meghatározott tartományát aktiválja, és a többi léleknek megfelelő személyiségjegyek ilyenkor háttérbe szorulnak. Egy-egy átváltozás során az illető viselkedésén kívül külső megjelenése is megváltozik, és ezzel egyidejűleg teljesen megfeledkezik a többi énjéről.
Egyébként a földi világtól elszakadni képtelen lelkek meglehetősen gyakran költöznek mások testébe, hogy ily módon hosszabbítsák meg fizikai létüket. Az utóbbi évek pszichológiai vizsgálatai kiderítették, hogy az esetek túlnyomó részében a szexuális identitászavarok is a megszállottságra vezethetők vissza. A transzvesztiták és a homoszexuálisok normálistól eltérő viselkedésének többnyire az az oka, hogy a testüket egy ellenkező nemű szellem megszállta. Az idegen lélek uralma néha olyan erős, hogy áldozatukat transzszexuális operációra kényszerítik azért, hogy a teste jobban hasonlítson a megszálló korábbi testére. Mellesleg a test elhalt személyek vagy démonok által történő megszállása a múltban is gyakori jelenség volt. A Biblia pl. huszonhat helyen említi, hogy Jézus szellemeket űzött ki különböző emberek testéből. A középkorban az ördögűzés elismert tudomány volt. Az egyház erre a célra speciálisan képzett papokat alkalmazott, akik a megelőző vizsgálatok után egy jól kidolgozott szertartást, a Római rituálét hajtották végre. Gonosz szellemekkel, démonokkal való találkozáskor az ördögűző pap nem egyszer komoly fizikai, mentális és érzelmi sérülést szenvedett, sőt az is megesett, hogy életét vesztette. 
A felvilágosodás kora után ezekben az esetekben elektrosokkot alkalmaztak, ami szintén hatásosnak bizonyult, de sokszor maradandó agykárosodást okozott. Jelenleg klinikai pszichológusok és erre a feladatra specializálódott terapeuták végzik ezt a tevékenységet, hipnózis segítségével. Ez a módszer a rábeszélésen alapul, így a páciensre nézve teljesen ártalmatlan. Általában két-három kezelés már meghozza az eredményt, az illető végleg megszabadul a testi-lelki szenvedést okozó “társbérlőktől”. Ma már az egyház is elismeri, hogy a pszichológiai módszerek alkalmasabbak az ördögűzésre, mint a vallási rituálék. Ezért az ördögűző papok tevékenységét irányító püspökök többsége tiltja a réveteg recitálást, a gyertyaégetést, a szenteltvízhintést. Arra kérik a papjaikat, hogy helyette próbáljanak a pszichiáter szerepébe bújni.
Még mielőtt bárkiben alaptalan félelmet keltene ennek a jelenségnek a létezése, le kell szögezni, hogy nem vagyunk teljesen kiszolgáltatva a számunkra láthatatlan, kártékony erőknek. Az igaz, hogy az alvilági szféra megnyilvánulása szempontjából alapvető fontosságú az emberek megkísértése, megszállása, de ez ellen védekezni tudunk. A Sátán és csapata ugyanis nem képes közvetlenül ölni, pusztítani; ez számára nem megengedett. Pszichokinézis útján senkit sem tehet el láb alól “saját kezűleg”. Célját csak az emberek manipulálásával, emberi test által képes elérni. Erre az alvilági szférából felemelt és emberi testbe született lelkeket használja, akik még az ő fennhatósága alatt állnak, vagy súlyosabb esetekben ártatlan embereket száll meg, és szolgálatába kényszeríti őket. Ebből következik, hogy fenyegetőzései mindig üresek. Olyanok, mint az Amerikában oly gyakori MIB (Men in Black) esetek. Ezek a fekete ruhába öltözött robotszerű emberek ismeretlen rendszámú fekete autóikon érkezve sokszor megfenyegették már az ufológiában élenjárókat, hogy ha nem hagyják abba a tevékenységüket, akkor elteszik őket láb alól. Ez azonban sohasem következett be.
A sátáni lények akárcsak a MIB-ek csupán egy módon érhetik el céljukat, ha hiszünk bennük. A gonosz erők egyetlen hatékony fegyvere, a beléjük vetett hit. Minél jobban hiszünk bennük, minél jobban félünk tőlük, annál nagyobb lesz a hatalmuk rajtunk. Ha nem félünk, ha nevén nevezve elküldjük a settenkedő Gonoszt, akkor az el fog tűnni, keres magának más áldozatot. Ehhez azonban szükségünk van a jóakaratú erőkbe vetett hitünkre, amit a Teremtőhöz, illetve a Megváltóhoz intézett imáinkkal fejezhetjük ki a legeredményesebben. Mindebből egyértelműen következik, hogy mi vagyunk a Sátán legfőbb letéteményesei; mi tehetünk arról, hogy egyre gonoszabb világban élünk. Félelmeink leküzdése által nem állunk ellen a kísértésnek, sőt mind több az olyan ember, aki evilági létének megkönnyítése érdekében szívesen lép szövetségre a pokol világunkat megrontó küldötteivel, pénzért eladja lelkét az ördögnek. Ezek az emberek nincsenek tisztában azzal, hogy milyen következményekkel jár a gonosz erők szolgálata. Erre csak akkor döbbennek rá, amikor haláluk után a Sátán benyújtja nekik a számlát, és a birodalmába űzetve a pokolban találják magukat.
A középkorral ellentétben a Sátánnal kötött szövetség ma már nem nyíltan megy végbe. A mi világunkban az ördögök, démonok, fantomok már nem öltenek fizikai testet. A háttérből, láthatatlanul manipulálnak bennünket úgy, hogy sokszor észre sem vesszük. Minden bizonnyal ennek tudható be, hogy a legtöbb ember nem hisz a pokolban, és tagadja az alvilág őreinek létezését. Olyanok is vannak, akik gúnyt űznek a gonosz erőkből. Ez a felelőtlen cselekedet azonban könnyen megbosszulhatja magát. Tanulságként idézzünk egy olvasói levélből, amely Árvai Attila: Paranorma című könyvében jelent meg: Egyik este összejöttünk egy csendes, szolid szórakozóhelyen a haverokkal. Mindenféléről beszélgettünk, aztán valahogy a szellemekre, a Sátánra, meg ilyenekre terelődött a szó. Öten ültünk ott, és valaki azt mondta közülünk: “Ugyan már fiúk, ez az egész egy nagy baromság!” Majd gúnyos hangon folytatta: “Jaj ne fárasszatok már ilyenekkel! Miféle Sátánról beszéltek? Ezek csak a Bibliában léteznek, meg a keresztények fejében. Ébredjetek már fel!”
Ez a kijelentés volt a fordulópontja további életünknek. Ezután heves vita alakult ki közöttünk. A csapat két részre oszlott, ketten állították azt, hogy van Sátán és Isten is, a többiek tagadták a létezésüket. Mindkét csoport egy sor érvet sorakoztatott fel a maga állításának bizonyítására, mígnem egyikünk azt javasolta: “Ide figyeljetek! Ha olyan nagy szátok van, menjünk és bizonyosodjunk meg róla, hogy kinek van igaza.” Erre a többiek: “Mégis hogyan?” – “Már láttam ilyet a tévében, idézzük meg a Sátánt.” Első hallásra idétlennek tűnt az ötlet, de miután este 11 óra után sem tudtunk dűlőre jutni, felkerekedtünk, és elmentünk egyikünk éppen üres lakásába. Tibor a látottak alapján a szoba közepére állított egy nagy asztalt, és kérte, hogy üljük körbe. Utána összeérintettük a kezeinket, és vártunk. Nem történt semmi. Erre valakinek a tanácsára gyertyát gyújtottunk, és leoltottuk a lámpát. Tibor fennhangon ezt mondta: “Sátán! Idézünk, jöjj el hozzánk! Itt várunk rád, ha létezel adj jelet!” Továbbra sem történt semmi, de amikor már vagy 20 perce próbálkoztunk, egyszer csak lassan emelkedni kezdett az asztal egyik lába. Csak kuncogtunk rajta, azt hittük valamelyikünk tréfát űz velünk. De hamar kiderült, hogy senki sem emelgette közülünk az asztalt, és ekkor kezdtünk megijedni. Valaki közbeszólt: “Én nem akarom tovább csinálni, hagyjuk abba!” Mikor ezt kimondta a függöny elkezdett össze-vissza táncolni a karnison, majd teljesen felemelkedett a levegőbe. Ez már mindnyájunkat megrémítette, és azonnal be akartuk fejezni a játékot, de azon vettük észre magunkat, hogy képtelenek vagyunk felállni az asztaltól. Valami láthatatlan erő odaragasztott bennünket a székeinkhez. Ekkor az asztal lapján lassan betűk kezdtek el kirajzolódni. Összeolvasva ez állt rajta: “MINDNYÁJATOKAT UTOLÉR A BALSZERENCSE!” Erre már nagyon “berezeltünk”, gyorsan felálltunk az asztaltól, és döbbenten gyújtottunk lámpát. Az iszonyatos élmény után Tibor halkan megjegyezte: “Ez elképesztő, még most sem tudom elhinni.” Erre én: “Látjátok megmondtam, minek kellett ezt csinálni! Most mi lesz, ha mindegyikünk meghal, vagy ilyesmi?” Valaki ezt válaszolta: “Nyugodj meg, hazamegyünk, és elfelejtjük az egészet. Néhány hét múlva már nem is fogsz rá emlékezni.”
Bárcsak igaza lett volna, de sajnos tévedett. Három hónap múlva Tibor autóbalesetet szenvedett, és deréktól lefelé megbénult. Most tolókocsiban tengeti napjait. László egy ígéretes üzleti vállalkozást vezetett, de egy év után csődbe jutott. Mindenét elvesztette, majd öngyilkosságot kísérelt meg. Péter barátomat elhagyta a felesége és három gyermeke. Miután teljesen kisemmizték, hajléktalan lett. Én ez év végén totálkárosra törtem össze a vadonatúj személygépkocsimat. A biztosító egy fillért sem fizetett, nem beszélve a sérüléseimről, amelyek az egész testemen látszanak. Csoportunk ötödik tagja alkoholista lett. Nemrég kaptam hírt róla, hogy most éppen börtönben ül, emberölésért. Szóval így végződött a sátánidézés. Egyébként korábban mindnyájan kiegyensúlyozott, boldog családi életet éltünk, és ígéretes karrier állt előttünk. Életünk azt követően fordult fel fenekestől, miután elkövettük ezt az ártatlannak tűnő “tréfát”. Mára már nagyon megbántuk amit tettünk, de nem lehetett visszacsinálni. Tehetetlenül sodródtunk viharossá vált életünk hullámain. A Sátán betartotta ígéretét. 
Ez az est is azt bizonyítja, hogy sokan nincsenek tisztában azzal, hogy milyen hatalmas erővel játszadoznak. Csúfot űznek a Sátánból, úgy gondolnak rá, mint néhány csintalan ördög főnökére, aki manapság már “nem sok vizet zavar”. A Jó ellenpólusát azonban nem akármilyen hatalom képviseli a világunkban. Letaszíttatása előtt Lucifer volt a legrangosabb angyal a mennyben. A neve is erre utal, mivel a Lucifer “fényhozó”-t jelent. Ő volt a legtökéletesebb, a leghatalmasabb, ő állt legközelebb Istenhez. Gúnyolódásaink során tehát jusson eszünkbe, hogy a Mindenható egykori helyettesével van dolgunk, aki alulról kormányozza a világot. Mindent képes megtenni, amit a Teremtő, de ő sajnos nem a javunkat akarja, hanem a vesztünkre tör. Segítőkben sincs hiánya, mert sok kiváló képességű angyalt vitt magával, akik most őt szolgálják. E döbbenetes történet után térjünk vissza az inkorporációhoz.
Mint később látni fogjuk nem csak a gonosz lelkek költözhetnek az emberbe, hanem átmenetileg olyan lélek is elfoglalhatja a testünket, amely a javunkat akarja, vagy rajtunk keresztül próbál valamilyen információt, kulturális értéket átadni a civilizációnknak. Ezt a jelenséget inkorporációnak vagy egy angol kifejezéssel channelingnek nevezzük. Többnyire médiumoknál, vagyis olyan személyeknél fordul elő, akik képesek a jobb agyféltekéjükkel közvetlen kapcsolatot teremteni. Ebben a folyamatban a médium a szellem eredeti (földi életében) ismert hangszínén szólal meg, és a gesztusai, sőt néha testi jellemvonásai is megváltoznak, a szellemével azonossá válnak. A szakirodalom által nyilvántartott esetek közül legismertebb az amerikai Jane Roberts-é, akin keresztül egy Seth nevű szellem több száz oldalnyi ismeretet diktált le számunkra.

Az inkorporáció sajátos megnyilvánulási formája a tantrikus éneklés. A tibeti szerzetesek egy túlvilági eredetű technikával képesek arra, hogy egyszerre két, sőt három hangot szólaltassanak meg a torkukban. A mély tónusú dörmögő alaphang frekvenciája 75 Hz, ami két oktávval alatta van a normál “c” hangnak. Azért, hogy fogalmunk legyen ennek az orgánumnak a mélységéről érdemes megemlíteni, hogy az ismert operákban a legmélyebb basszushang frekvenciája 150 Hz. Az egyidejűleg megszólaló másik hang ennek több oktávval magasabb felharmonikusa. A mormogó mély hang egy magas és tiszta hanggal fonódik össze, mintha egy gyermek énekelne. Extrém esetben ennek a felhangnak illetve a harmadik hangnak a frekvenciaértéke két oktávval magasabb is lehet a normál hangfekvésnél. A templomi szertartásokban azonban többnyire teljes akkordokat szólaltatnak meg egyszerre, pl. a C-dúr akkordot, vagyis a “c”, az “e” és a “g” hangot azonos időben. Ez a fantasztikus hanghatás elképzelhetetlen azok számára, akik nem hallották élőben. A nagyon mély, mormogó alaphangot mintha fejhangon kísérnék a felhangok, ami semmi máshoz nem hasonlítható különleges élményt jelent a hallgatóságnak. Maguk a szerzetesek is úgy nyilatkoznak erről a jelenségről, hogy ez nem az ő érdemük, ők csak közvetítők, “hordozó edények” a túlvilági szellemek számára, akik torkukban megszólalnak. Ez az új éneklési stílus egyszerre testesíti meg az isteni energia férfias és nőies aspektusát. Ennek a különleges vokális képességnek az előfeltétele a meditáció, az agyfrekvencia lecsökkentése, hogy a túlvilági lények átvehessék a hangképző szervek irányítását.
Halál esetén a lélek elköltözik a testből, de nem semmisül meg, mert a lélek nem anyag, hanem energia, ezért elpusztíthatatlan. Az energiát azonban itt nem köznapi értelemben, erőforrásként kell érteni, hanem az anyag és minden energiaforrás eredendő építőkövére, forrására, a szubatomi energiarészecskékre kell gondolni. A lélek tehát szubatomi energiarészecskék intelligens koncentrációja, életteremtésre képes együttese. Az élet nem ér véget a halállal, csak egy időre áthelyeződik az abszolút világba, amíg a lélek újra testet nem ölt. A halálnak és a lélekvándorlásnak létezik egy egészen különös módja is, amikor a halál beállta után egy másik lélek költözik a testbe, és az újjáéledő test felveszi az új lélek szokásait és személyiségjegyeit. A lélekcsere legismertebb, minden részletében dokumentált esete éppen nálunk fordult elő. A nagy sajtóvisszhangot kiváltott történet lényege, hogy a két világháború között egy Lucia nevű spanyol munkásasszony lelke beköltözött egy vele egyidejűleg tüdőgyulladásban elhunyt magyar diáklány testébe. Betegségéből felépülve időközben megtanult magyarul, és még ma is él Budapesten. Az azonosításba a spanyol nagykövetség is bekapcsolódott, melynek során bebizonyosodott, hogy a csalás legcsekélyebb jele sem mutatható ki ebben az ügyben. Írisz megrökönyödött szülei, a fiatal testben újjáéledt főhős, valamint a bizonyítást végző mellékszereplők tanúvallomásait utólag bárki ellenőrizheti, mert ezt a nem mindennapi történetet egy dokumentumfilm is megörökítette.
A lélekcserének ennél is meghökkentőbb módja a kiűzetés. Az UFO-irodalom szerint ez akkor fordul elő, amikor egy nálunk jóval fejlettebb civilizáció valamely tagja belefárad a munkájába, vagy egy olyan sorscsapás éri, amelyből nem talál kiutat. Ekkor keres az univerzumban egy nyugalmas bolygót, ahol kipihenheti a fáradalmait. Ott kinéz magának egy fiatal testet, a benne levő lelket szabályosan kizavarja, és elfoglalja a helyét. Ez az új helyzet azért hoz számára enyhülést, mert az elfoglalt test tudata nincs tisztában azzal, hogy valójában ki is ő, így a természetes halál bekövetkeztéig zavartalanul pihenhet és felejthet. A lélekcsere hasonlóan ritka esete a “besétálás”. Ez a közös megegyezésen alapuló jelenség akkor játszódik le, amikor egy földi ember nem kíván többé a testében élni, vagy éppen halni készül, ezért a testét átadja egy olyan szellemnek, aki részt szeretne venni a világunkban, de nem kíván átesni a gyermekkor és a serdülés hosszú szakaszán. A lélekcserének ez a módja csak a túlvilági erők engedélyével jöhet létre, egy olyan cél érdekében, amely a világ fejlődését segíti elő.
A “túlvilági lelkek” az Agykontroll tanácsadóihoz hasonlóan viszonylag könnyen megidézhetők, ezt hívják szellemidézésnek. Vannak visszajáró szellemek is, akik bizonyos okok miatt (pl. zavarodottság, gyűlölet, birtokló szeretet, önvád) nem tudnak teljesen elszakadni korábbi világuktól. Ezek a szellemek materializálódás útján gyakran testet is öltenek, így keltve riadalmat az élők között. A romantikus rémregények tanúsága szerint a visszajáró lelkek kívánságának teljesítése esetén a szellemjárások végleg megszűnnek. Sokan nem is sejtik, hogy lépten-nyomon előfordulnak a világunkban olyan szellemek is, akik látszólag semmiben sem különböznek az átlagemberektől. A “tisztánlátók” azonban jól meg tudják különböztetni a materializálódott szellemeket a földi emberektől. A túlvilágról meghatározott céllal hozzánk küldött szellemek testének ugyanis nincs aurája. Ennek oka, hogy nincs étertestük, a fizikai testüket az asztráltestükre materializálják rá. Mivel az étertest nem csak a fizikai testnek, hanem az aura egyes rétegeinek is az alapja, így az étertest nélküli szervezetnek nincs energiakisugárzása. Megtehetnék ugyan, hogy alkotnak egy étertestet, de ennek semmi értelme sincs, mert az átlagember úgy sem látja. Itt létük csupán ideiglenes, egy-egy feladat elvégzéséig tart. Megbízásuk többnyire arra szól, hogy próbára tegyenek bennünket. Isten így dönti el, hogy érdemes-e valakit valamilyen fontos feladatra kijelölni, vagy továbbra is támogatni, ily módon vizsgáztat minket emberségből.
Materializálódni a hívatlan kísérteteken kívül a parapszichológusok által megidézett túlvilági lelkek is képesek. Spiritiszta szeánszokon gyakran előfordul, hogy a hozzátartozók kérésére a médium “halottidézést” hajt végre. Ennek során a megidézett lélek korábbi fizikai testében, kézzelfogható módon jelenik meg, és olyan természetesen viselkedik rokonai körében, mintha sohasem távozott volna el közülük. Ennek a jelenségnek további érdekessége még, hogy a fekete mágusok élő személyek lelkét is ki tudják léptetni, és a kívánt helyen képesek újramaterializálni. A lélek saját testből való kiléptetésére azonban bárki képes, aki le tudja csökkenteni az agyfrekvenciáját théta szintre. Ebben az esetben a Hatékony Érzékelés Kivetítés egy továbbfejlesztett változatát végrehajtó személy egyszerre két helyen létezik. A két, minden tekintetben megegyező test akár több ezer kilométerre is lehet egymástól, és önálló személyként cselekedhet. A koncentrálás intenzitásától függően a kivetített lélek köré materializált test olyan tökéletes is lehet, hogy senki sem tudja megkülönböztetni az eredetitől. 
Ennek ellenére, van különbség a két test között. Az asztráltest köré materializálódott fizikai testből hiányzik az étertest, ezért az előbb említett okok miatt nincs aurája. Ezt azonban a környezetében tartózkodók nem látják. Ebből a szempontból tehát nincs különbség a túlvilági és az e világi szellemek között. A földi ember azért nem képes szert tenni étertestre, mert nem tudja azt kiemelni a fizikai testéből. A két test ugyanis szerves egységet képez. Az étertest csak a halál beállta után válik le a fizikai testről, de a túlvilágra nem érdemes átvinni, mert egy idő után automatikusan feloszlik, szubatomi energiarészecskékké válik. Vannak, akik ezt a bilokációnak nevezett jelenséget éber állapotban is elő tudják idézni, tehát nem szükséges “transzba” kerülniük ahhoz, hogy a saját alteregójukat előhívják. Az ily módon megnyilvánuló személyre a szakirodalom gyakran alkalmazza a német eredetű “Doppelgänger” kifejezést is.
A halál utáni lét kézzel fogható bizonyítéka még, hogy elhunyt művészek médiumokon keresztül gyakran érintkezésbe lépnek világunkkal, és tovább folytatják az alkotó tevékenységüket, vagy befejezik félbehagyott műveiket. Az ily módon születő versek, drámák és színdarabok többnyire automatikus írással keletkeznek, vagyis a médium lazán tartja a ceruzát a papíron, amely magától elkezd mozogni, és meglehetősen gyorsan megtölti a lapot. A túlvilágról vezérelt írás sebessége percenként a 3000 szót is elérheti, de vannak olyan szerzők, akik még ezt a sebességet is keveslik, ezért közvetlenül a médium agyába közvetítik a szöveget, amit csak gyorsírással lehet rögzíteni. Mivel a médiumok minden esetben alacsony fokon iskolázott személyek, akik ráadásul még a lakóhelyüket sem hagyták el soha, kizárt dolog, hogy olyan művet alkossanak mint pl. az ily módon keletkezett “The Sorry Tale”, amely 325 ezer szóban meséli el Krisztus egy kortársának történetét. A két óra alatt született mű a legapróbb részletekig hitelesen ismerteti a korabeli Palesztina és a Római Birodalom gazdasági, társadalmi, és politikai életét. Az abszolút világból irányított írnokok közül legismertebb egy londoni háziasszony Rosemary Brown, aki Liszt, Chopin, Schubert, Beethoven, Bach, Brahms, Schumann, Debussy, Grieg, Berlioz, Rachmaninov, Monteverdi és Mozart közvetítője. A meglehetősen kezdetleges zenei műveltséggel rendelkező nő egymás után jegyzi le a nagy zeneszerzők befejezetlen szimfóniáit, de a mesterek gyakran diktálnak neki új zongoradarabokat, vagy eddig nem ismert zenekari műveket is. Sokan tanúi voltak ennek a folyamatnak, és megdöbbentek, hogy ez az egyszerű asszony ilyen elképesztő iramban “írja” a zenét. 
Még kevésbé feltételezhető Matt Perkinsonról, hogy értene a zeneszerzésről. Nem csak botfülű, hanem a muzsika esküdt ellensége. Kifejezetten irritálja mindenféle zene. Ha valahol muzsikálnak, ő onnan menekül. A felesége azonban egy napon kottákkal teleírt lapokat talált a nappaliban, melyekről biztosan tudta, hogy este még nem voltak ott. A talány megfejtése érdekében a hölgy egyik este ébren maradt. Majd leesett az álla, amikor látta, hogy a férje, felkel és csukott szemekkel, horkolva papírlapokat vesz elő, és hangjegyeket ír rá. Mellékesen megjegyezve a férje nem ismeri a kottát, a hangjegyekről csak annyit tud, hogy a zeneírásra használják. Másnap nem szólt a “holdkóros” férjének, hanem felnyalábolta a papírlapokat, és elvitte egy zenetanár ismerőséhez. A műértő el volt ragadtatva a “nagyzenekari” műtől. Rögtön le is játszotta egy szintetizátoron, és azt mondta róla, hogy fantasztikus darab. Amikor a férj megtudta, hogy mit “alkotott”, csak annyit mondott, hogy számára minden zene “macskazaj”. Ettől függetlenül hetente háromszor “alkot” anélkül, hogy erről tudomása lenne. Már olyan médiumról is tudunk, aki egy sor elhunyt énekes hangján képes énekelni. Úgy látszik, hogy az elmúlt évtizedek neves énekesei sem akarnak teljesen elszakadni a fizikai világtól. Megfelelő közvetítő esetén ők is szívesen hírt adnak magukról. A hölgy amikor visszatér az éber állapotba, semmire sem emlékszik. A transz ideje alatt nem ül vagy fekszik, hanem fel-alá járkál, és mikrofonnal a kezében énekel. 
A lélek halhatatlanságát a nagy íróinkon, zeneszerzőinken és énekeseinken kívül rég elhunyt képzőművészeink is bizonyítják. Luis Gasparetto brazil “transz” művész pl. pillanatok alatt képes ihletett állapotban egy Toulouse Lautrec festményt produkálni, de Claude Monet, Manet, Paul Klee, Renoir, Modigliani, Cézanne, Leonardo da Vinci, Albrecht Dürer és Pablo Picasso is rendszeresen alkot pszichikus közvetítéssel újabb műveket. A festőktől függően szénrajzot, vízfestményt, olajfestményt. Ecsetet azonban nem használ, az ujjaival, a csuklójával fest. Közben beszédbe elegyedik az őt éppen “megszállva” tartó művésszel. Gasparetto tisztában van vele, hogy ő csak eszköz, olyannyira, hogy neki még látnia sem kell a készülő művet. Ezért többnyire sötétben fest, mert mint mondotta nem az ő dolga, hogy figyelemmel kísérje az alkotás menetét. A kétkedők meggyőzésére gyakran fest színpadon is, teljes megvilágításban. Ilyenkor mindig becsukja a szemét. Egyébként mindkét kezével egyszerre fest, az egyikkel mondjuk egy Dürert, a másikkal Van Goghot. Nem csak egyszerűen maszatol a vásznon, hanem hűen utánozza az illető festő stílusát, sőt kedvenc témáját is.
A csalás azért is kizárt, mivel a “transz” művész normál állapotban rajzolni sem tud. Akinek még mindig kétségei lennének a túlvilági irányítást illetően, vegye figyelembe a BBC televízió vele készített műsorának körülményeit. Ebben az 1978-ban lezajlott adásban a médium 75 perc alatt 21 festményt készített. Több tízmillió ember szeme láttára festett az egyik kezével Cézanne-t, a másikkal Renoir-t, méghozzá úgy, hogy a képek fejjel lefelé álltak. Nincs az a tehetséges csaló, aki ilyen feltételek mellett meg tudná ismételni ezt a produkciót. Nem is szólva a képkészítés sebességéről. Az adás ideje alatt több néző is betelefonált a stúdióba, hogy miért gyorsították fel a filmet. Azt hitték, hogy felvételről megy a műsor, és így próbálták az adásidőt csökkenteni. A kétségek maradéktalan eloszlatása érdekében egyszer ledobott egy tiszta vásznat a padlóra. Levette a cipőjét és a zokniját, felhajtotta a nadrágja szárát. Kiválasztott néhány tubus festéket, kinyitva a vászonra ejtette, majd lábujjaival a tartalmukat kinyomva elkezdett festeni. Miközben a lábával Rembrandt-képet festett, maga elé tett két vásznat, és a bal kezével egy Monet, a jobbal pedig egy Picasso képet készített. A három mű 12 percen belül megszületett, eredeti aláírásokkal hitelesítve. Gasparettót eddig több mint negyven elhunyt művész használta közvetítőként. Ezeknek a képeknek a mennyisége és a festők korábbi alkotásaihoz való hasonlatossága a szakértők számára is meghökkentő, és igen csak elgondolkoztató, hogy véget ér-e az életünk a halállal.
*
Ehhez a témához tartozik még, hogy a neves személyek halálát többnyire valamilyen különös esemény (pl. arcképének falról való leesése) jelzi. Köztudott, hogy Edison halálának pillanatában megállt házában a falióra. Ennél is különösebb esetet jegyeztek fel 1912-ben, lord Carnarvon halálakor. Mint már szó volt róla ő volt az, aki az átokkal dacolva először lépte át Tutenkámen fáraó sírkamrájának küszöbét. Néhány hónap múlva az ókori átok beteljesedett, és a híres mecénás lelke kénytelen-kelletlen elhagyta a földi világot. Ekkor egész Kairó hirtelen sötétségbe borult. A váratlan áramszünetet az áramfejlesztő telep felrobbanása váltotta ki, melynek okára azóta sem találtak magyarázatot. Hacsak nem jelent magyarázatot az a felirat, amit Carnarvon a sírban talált: “Gyors szárnyakon érkezik a halál ahhoz, aki megzavarja a fáraó békéjét”. Ez az intelem Nehbet keselyűistennőre utal. Az ő képmásait találták meg a múmia mellett. Szemtanúk szerint, amikor Carnarvon haldoklott, önkívületében ezt mondta: “egy madár karmolja az arcomat”. A legrémisztőbb események azonban Krisztus halálát kísérték. A Bibliából tudjuk, hogy a kegyelemdöfés megadása után hirtelen elsötétedett az ég. A föld megrendült, a sziklák megrepedtek, a sírok megnyíltak, és a jeruzsálemi templom kárpitja hosszában kettéhasadt. A déli 12 órától délután 3 óráig tartó ítéletidőt viharos szél kísérte, és az embereket iszonyatos félelem fogta el.
*
Végül célszerű még említést tenni a piramis effektusról. Mivel a gúla alakú építmény igen jól ellenáll a természet romboló erőinek, a haladó nézetek képviselői szerint az egyiptomi, a latin-amerikai valamint a kínai piramisokat az özönvíz előtti, pusztulásra ítélt civilizáció építette azért, hogy megpróbálja benne átmenteni tudásanyagát az életben maradók számára. Mások szerint a piramisok a korábban közöttünk élt, és bennünket sok mindenre megtanító, ezért istenként tisztelt kozmikus lények számára szolgáltak fő tartózkodási helyül. Régi történeti leírásokra alapozva ezt látszik alátámasztani az a körülmény is, hogy hajdanában ezeknek a piramisoknak a külső felületét hézagmentesen záródó csiszolt kőlapok borították. A tudósok megállapításai alapján ez a kemény, sima felület arra szolgálhatott, hogy megvédje a piramisokban tartózkodókat a napszélből eredő protonsugárzás káros hatásaitól. A sima felületről lesikló protonsugárzás nem jutott be a piramisba, így a bent tartózkodók lassabban öregedtek. A régi papirusztekercsek szerint az “istenek” a piramisokban aludtak. Nappal az embereket tanították különféle hasznos dolgokra, éjszaka pedig ezekben a sajátos építményekben regenerálódtak. A piramis belseje ugyanis gyógyító, vitalizáló, egészségmegőrző hatást gyakorolt a benne tartózkodókra.
Az óegyiptomi feljegyzések szerint ezek a misztikus építmények azon kívül, hogy a Földre látogató “istenek” hajlékául szolgáltak, a kőbe vésett könyv szerepét is betöltötték. A piramisokat a legutolsó vízözön előtti negyedik földi világ lakói építették, hogy ez úton örökítsék meg társadalmuk ismeretanyagát a jövő nemzedéke számára. Különösen a tévesen Kheopsznak tulajdonított piramis esetében ezt az állítást ma már számos bizonyíték támasztja alá. Neves matematikusok és csillagászok ugyanis megállapították, hogy a Nagy Piramis elhelyezési módjába és méreteibe minden geofizikai és csillagászati adat bele van sűrítve, amely Földünket és Naprendszerünket jellemzi. Ezt a feltételezést támasztják alá Szakudzsi Josimura japán professzor mérései is, aki modern műszerek segítségével megállapította, hogy ebben az épületben még számos fel nem tárt helyiség létezik. Egyes látnokok szerint ezekben a titkos kamrákban az emberiség olyan dokumentumokra lel majd, amelyek egyértelműen bizonyítják számunkra, hogy már előttünk is éltek fejlett kultúrával és technikai tudással rendelkező civilizációk a Földön. Sajnos az özönvíz nem csak az előző, magasan fejlett civilizációt pusztította el, hanem a technikai tudásukat is. Így nem véletlen, hogy mi még megközelíteni sem tudjuk elődeink eredményeit. A két civilizáció lehetőségeinek különbségét jól szimbolizálja a vízözön előtt épült Nagy Piramis és III. Amenemhat fáraó agyagtéglából készült piramisának építési módja. Amíg az előbbi 12 ezer éve dacol az idővel, és minden mérete valamilyen kozmikus törvényt szimbolizál, addig a 3800 évvel ezelőtt épült egyharmadnyi magasságú Amenemhat piramis ma már nem más, mint egy szánalmas sártéglahegy, amely semmilyen kozmikus törvényt sem testesít meg.
A hagyományelvű egyiptológusok által képviselt harmadik elképzelés szerint a piramisok az elhunyt fáraók temetkezési helyéül szolgáltak. Ez nem kultikus okok miatt történt, de nem is azért, hogy a fáraók ezekkel a hatalmas építményekkel hívják fel az utókor figyelmét uralkodásuk jelentőségére. Az utóbbi évek műszeres vizsgálatai kiderítették, hogy ezeknek a monumentális sírhelyeknek egészen más volt a szerepük. A fő feladatuk nem az volt, hogy díszsírhelyül szolgáljanak, hanem hogy a fáraók bebalzsamozott, mumifikált testét tökéletesen konzerválják. Ezt az teszi lehetővé, hogy a piramisok csúcsa mindig a naprendszer középpontja felé irányul, melynek feltehető oka, hogy a hozzánk közel álló planéták közül a legnagyobb méretű, és ezért a Földet legintenzívebb szubatomi sugárzással elárasztó planéta a Nap. A piramis alakzat tulajdonképpen egy “kozmikus gyűjtőlencse”, melynek fókuszpontja a piramis alsó harmada. Korábban már szó volt róla, hogy a koncentrált energiasugárzás baktériumölő és dehidratáló hatású. Ennek tudható be tehát, hogy a piramis alsó harmadába elhelyezett múmiák tökéletesen konzerválódtak. Több ezer évvel a haláluk után az itt elhelyezett fáraóknak még most is vannak olyan sejtjeik, amelyek ép DNS láncot tartalmaznak. 
Ezekben a piramisokban olyan mikroklíma uralkodhatott, mint amilyen jelenleg tapasztalható a mexikói Caballos városban és környékén. Ezt a térséget ugyanis a Földet körülvevő Van Allen övezet folytonossági hiánya miatt a Napból kiáramló szubatomi energiasugárzás közvetlenül bombázza. Ennek következtében az itt lakók a más tájakon élő mexikóiakkal összehasonlítva jóval egészségesebbek, a baktériumokkal szemben ellenállóbbak, és teljesen ép a fogazatuk. Ennek a sugárzásnak járulékos hatása még, hogy ezen a vidéken szinte hemzsegnek az állat- és növényvilág fura kinézetű mutáns példányai, felette elrepülve pedig elhalnak a rádióhullámok. A kozmikus sugárzás koncentrálásán kívül a piramis alakzat rejtélyes hatása még, hogy tökéletesen véd a földből kiáramló káros sugárzások ellen.
Érdekességként megemlíthető, hogy a hajdani Csehszlovákiában a piramis effektusra már szabadalmat is adtak ki, és jó néhány cég sorozatban gyártja a Kheopsz-piramis asztalra helyezhető kicsinyített mását. A koncentrált energiasugárzás telekinetikus hatására alapozva a legtöbben fémszerszámok és zsilettpengék újraélezésére használják ezeket a miniatürizált piramisokat. Karl Drbal feltaláló olyan hatékonysággal alkalmazza a szabadalmát, hogy 25 év alatt csupán 28 pengét kellett vásárolnia. Olyan példány is akadt közöttük, amelyet kétszázszor sikerült újraélezni. Mások élelmiszerek tartósítására használják a plexipiramisukat, de a bab és a borsó csírázási idejét is képes a felére lerövidíteni. Ilyen kicsinyített piramist egyébként otthon is építhetünk magunknak bármilyen anyagból. A működés előfeltétele azonban a tökéletes mérethűség, és a gúla éleinek a négy égtáj felé való pontos beállítása. Kísérletező hajlamú emberek 8-10 méter magas piramisokat is építettek már. Van aki zöldségeket termeszt benne, mert ebben a sajátos alakú üvegházban sokkal gyorsabban nő pl. az uborka, a paradicsom. Ráadásul keményebbek, tartósabbak, és az illatuk is intenzívebb a hagyományos úton termesztetteknél. Mások meditálásra használják a kertben felállított melléképület méretű piramisukat. Élménybeszámolójuk alapján az agyfunkcióik hihetetlen mértékben felerősödtek. Amikor egy éjszakát töltöttek bent a hallucinációjuk annyira felfokozódott, hogy időutazásban volt részük. 
A piramis effektus jelentős mértékben javítja az általa bezárt tér akusztikáját is. Ezért akadnak, akik zenét hallgatnak benne. Ebben a sajátos környezetben a melódiát megtestesítő hangeffektusok olyan tökéletes hatást keltenek, hogy szinte hipnotizálják a hallgatóságot. Ma már óriási tömegek befogadására alkalmas piramisutánzatokat is építenek. A Moszkva mellett felállított 44 m magas gúlát egy orosz gyárigazgató emeltette, műanyagból. Százával özönlenek a látogatók a fővárostól 38 km-re levő építménybe, hogy részük legyen a belsejében tapasztalható jótékony sugaraknak. Állítólag a desztillált víz –38 oC-on sem fagy meg a piramisban. A környékre is jó hatást gyakorol. A közelben lakók között jelentősen csökkent a megbetegedési arány, és jobbak lettek az aratási eredmények. Ennek láttán újabb 16 piramist építettek országszerte.
Aki ennél is részletesebb képet kíván kapni a parajelenségekről, tanulmányozza a szakirodalmat. Ebben a témakörben nagyon sok jó könyv jelent meg a világon. A hazai szerzők közül kiemelkedő szerepet tölt be Nemere István. Nem csak a mostanában írt művei kapcsán övezi őt általános elismerés, hanem a parajelenségek megismertetése terén végzett úttörő munkássága miatt is. Az 1980-as évek végén a “Titkok könyve” és az “Új titkok könyve” című műveivel ő törte át azt a gátat, amit a kommunista diktatúra emelt az okkultizmus ismeretanyagának nyilvánosságra hozatala elé. Ismerve a letűnt rendszer végletekig materialista felfogását, ez a tett akkoriban nagy merészségnek számított.
A fenti, sokszor bizonytalan alapokon álló misztikus jelenségek megemlítése nem az okkultizmus vagy a sci-fi irodalom népszerűsítését, hanem azt a célt szolgálja, hogy minél szélesebb áttekintésünk legyen a parajelenségekről, és felfigyeljünk arra, hogy ezek a jelenségek mind egy tőről fakadnak. Ennek az átfogó képnek a tanulmányozása során óhatatlanul fel fog vetődni bennünk, hogy a miszticizmus minden egyes jelensége az univerzum legkisebb alkotóeleme, a régebben ódnak, fluidumnak illetve orgonenergiának, később pszí-energiának vagy WIMP-nek nevezett szubatomi energia valamilyen megnyilvánulási formája. Az előzőekben vázolt erőknek a megismerésével idővel áthidalható lesz a vallásos és a materialista felfogás közötti szakadék. Be fogjuk látni, hogy a hívők által emlegetett csodák igenis léteznek, ugyanakkor a materialistáknak is igazuk lesz, akik azt hirdetik, hogy csodák nincsenek. Mindennapi értelemben vett csodák ugyanis valóban nincsenek, csak olyan jelenségek léteznek, amelyek fizikai alapjait ma még nem ismerjük.
Budapest, 1990. június

VI. fejezet
VILÁGUNK KOZMIKUS TÖRVÉNYEI;
MAGNETOPRESSZÚRA

Az előző fejezetekben az Agykontroll fő alkalmazási területeivel foglalkoztunk. Ez a pszichoorientációs módszer azonban nem csupán gyógyításra használható.

Periférikus alkalmazási területek
Egyre idegesebbé váló társadalmunkban mások lecsillapításának és jobb belátásra térítésének legcélszerűbb módját szintén az Agykontroll segítségével sajátíthatjuk el. A legtöbb ember mások agresszivitásától szenved a legjobban, családon belül pedig a bajok fő forrása a megértés hiánya. Többször tapasztalhattuk már, hogy ezekben a “nehéz” esetekben hiába próbáljuk bétában megoldani a problémát, ebben a tartományban a másikhoz való közeledés, a lelki rábeszélés rendszerint csak olaj a tűzre. A közös nevezőre jutás kizárólag szubjektív kommunikációval valósítható meg. Célunk elérése érdekében ki kell használnunk az emberi agynak azt a tulajdonságát, hogy amíg a bal agyfélteke a szembefordulást, a sarkítást, az elkülönülést képviseli, addig a jobb agyfélteke a világ minden egyes élőlényével való megértésre, az egységre, a tökéletes harmóniára törekszik. Ha agyunk alfa tartományában felvesszük a kapcsolatot mások elméjével, akkor gondolati úton eljuttatott érveink már nem fognak leperegni az illetőről, hanem meghallgatásra találnak. A másik fél jobb agyféltekéje akaratlanul is foglalkozik a hozzá eljuttatott üzenettel, és ha úgy találja, hogy a javasolt megoldás számára is előnyös, tudatalatti befolyást gyakorol a bal agyféltekére, vagyis megváltoztatja a számunkra problematikus személy viselkedését.
Ez a képzeletbeli beszélgetés azonban csak akkor lesz sikeres, ha a másikat egyenlő félként kezeljük, mondandónkat pedig röviden, tömören, az agresszivitás legcsekélyebb jele nélkül fogalmazzuk meg. Ügyeljünk arra, hogy az eljuttatott üzenet a számunkra előnyös érveken kívül azt is tartalmazza, hogy a másiknak milyen haszna származik abból, ha megváltoztatja a viselkedését. Pl. az agresszív emberek lecsillapítása során ne csak azt hangsúlyozzuk, hogy lecsendesedésével kímélné a környezetében levők idegeit, hanem hozzuk fel neki érvként azt is, hogy ha megnyugszik, akkor lecsökken a vérnyomása, visszatér a normális ítélőképessége, és nem ragadtatja magát olyan tettekre, amelyeket később megbánna. A szubjektív kommunikáció segít mások rossz szokásainak megszüntetésénél is. Ha őszinte átérzéssel és szeretettel fogalmazzuk meg üzeneteinket, akkor elérhetjük, hogy családtagjaink, szomszédaink, kollégáink vagy más számunkra fontos személyek elhagyják rossz szokásaikat, jobb belátásra térjenek, és mindkét fél számára előnyös módon megváltoztassák a viselkedésüket.
Az Agykontroll gyakorlatok közül az egészségünkön túlmenően a sorsunkat, az életünket is a Képzeletbeli Képernyő technika segítségével tudjuk a legmélyrehatóbb módon befolyásolni. A vizualizálás útján történő programozás során azonban legyünk tekintettel arra is, hogy gondolkodásunk ne probléma-, hanem megoldáscentrikus legyen. Ne korlátozzuk gondjaink rendezését egyetlen lehetőségre. Vegyük sorra a lehetőségeinket, és igyekezzünk a legjobbat kiválasztani. Ne ragaszkodjunk problémáink legkézenfekvőbb megoldásához, a lehetőségek keresése során adjunk minél nagyobb szabadságot mind a tudatalattinknak, mind a Gondviselésnek, mert könnyen előfordulhat, hogy a bennünket ért baj egy új, számunkra jóval kedvezőbb megoldást készít elő. Így a régi állapot helyreállításához való görcsös ragaszkodásunkkal lehetetlenné tesszük az előnyös változások bekövetkezését. Legyünk tehát rugalmasak céljaink megfogalmazásakor, és ha nem rendelkezünk elegendő diplomáciai érzékkel, sorsunk alakulását bízzuk a Magasabb Intelligenciára.
Mind az önszuggesztiós, mind a vizualizálás útján történő programozás során gyakori gond még, hogy nem következik be a kívánt változás. Ennek legtöbbször az az oka, hogy nem hiszünk eléggé a sikerben. Az előző fejezetekben több alkalommal is szó volt a hit nélkülözhetetlen szerepéről ebben a folyamatban. Sajnos minél modernebbé válik egy társadalom, minél felvilágosultabbak lesznek az emberek, annál kevésbé hisznek a csodaszerű változásokban, a tudatukban eluralkodó racionalitás egyre kevesebb teret enged a hitnek. Ez ellen a kortünetnek tekinthető káros jelenség ellen úgy védekezhetünk, hogy mindig csak annyi változást irányozunk elő, amennyinek a megvalósulását reálisnak véljük. Hiába programozunk ugyanis hirtelen változást életünkkel kapcsolatban, ha nem hiszünk fenntartás nélkül a megvalósulásában, semmi sem fog történni. Az erősen bal agyfélteke orientáltak számára tehát az a legjobb módszer, ha lépésről lépésre haladva, egyszerre csak kis változásokat programoznak be maguknak. Így ha lassabban is, de biztosan elérik a céljukat.
Az önszuggesztió lezárásaként feltétlenül fel kell hívni a figyelmet ennek a módszernek a buktatóira is. Sokan nem gondolnak arra, hogy a pozitív gondolkodás szinte már rutinná váló, szüntelen alkalmazása veszélyes is lehet rájuk nézve. Az ösztönszerű előnyökre törekvés, sorsunk jobbra fordításának folytonos erőltetése hosszú távon nem biztos, hogy boldoggá tesz bennünket. Könnyen megeshet, hogy vágyaink és elképzeléseink intenzitása olyan helyzetet kényszerít a valóságra, ami számunkra csapdának bizonyul. Előfordulhat, hogy a hőn szeretett partner valójában nem illik hozzánk, vagy az az állás amire annyira áhítozunk végső soron nem a szakmai előmenetelünket, hanem a bukásunkat fogja eredményezni. A vágy ami hatalmába kerít bennünket csalétek is lehet, így önmagunkat erőszakoljuk bele egy későbbi sorscsapásba. Emlékezzünk csak a hajdani történetre, amely arról az emberről szól, aki minden gondolatenergiáját arra koncentrálta, hogy még helyet kapjon a zsúfolt Titanicra. Meg is lett az eredménye. Az utolsó pillanatban visszalépett egy utas, és ő boldogan foglalta el a helyét. A történet folytatása már közismert.
A pénz, a meggazdagodás ily módon való kieszközlése is káros lehet számunkra. Az úgynevezett “Pénzkontroll” tanfolyamok elvégzése után sokan kerültek a túlvilági erők segítségével olyan helyzetbe, hogy megszűntek anyagi gondjaik; zavartalanul élvezhették az életet. Ez az állapot igen kellemes és vonzó, de a gondok nélküli élet nem más, mint luxusvegetálás. A túlzott jómód munka és erőfeszítés nélküli elérése megakadályozza lelki fejlődésünket, és sok esetben lehetetlenné teszi élettervünk teljesítését. Ennek árát aztán a következő életünkben fizetjük meg azáltal, hogy a jelenlegi életünket meg kell ismételnünk a korább kiindulási feltételekkel. Érdemes lenne elgondolkozni azon is, hogy a túl könnyen jött vagyon vajon nem a sátáni erők műve? Beszűkült gondolkodásmódunkkal fel sem merül bennünk, hogy így akarja vakvágányra futtatni az életünket. 
A pozitív gondolkodás alkalmazása során tehát nem árt, ha figyelembe vesszük az élettervünket. Semmiképpen ne erőltessünk magunkra olyan változásokat, amelyek a sorsunkkal ellentétesek. Ennek a módszernek az intenzív alkalmazása előtt mélyedjünk el magunkban, és próbáljunk ráérezni életünk valódi értelmére, arra hogy mi okból születtünk erre a világra. Nem lehetetlen, hogy a jelenlegi inkarnációnkat éppen azért választottuk, hogy korlátozott helyzetünkben nyert tapasztalataink által fejlődjünk. A helyzetünk javítására irányuló pozitív gondolkodás könnyen tönkreteheti a sorsunkat, meggátolhatja a lelki fejlődésünket. Ha tisztában vagyunk hibáinkkal, gyarlóságainkkal, akkor előbb-utóbb rájövünk arra, hogy azok a nehézségek, amelyeket most próbálunk átprogramozni nem azért léptek fel az életünkben, hogy szerencsétlenné tegyenek bennünket, hanem azért, hogy a leküzdésük által jobbá váljunk, megszabaduljunk jellembeli fogyatékosságainktól. Ez persze nem jelenti azt, hogy legjobb lenne elvetni ezt a módszert, de alkalmazása során körültekintően járjunk el, hogy elősegítője, és ne gátlója legyen az életünknek.
*
A teljesség kedvéért meg kell még jegyezni, hogy az Agykontroll nem az egyetlen módszer, amely az agy kihasználásával gyógyítja betegségeinket. Számos, az Agykontrollhoz hasonló (sokszor azt csupán leutánzó) gyógyító eljárás közül leginkább említésre méltó az Alexander-módszer. Matthias Alexander ausztrál előadóművész közel 70 évvel ezelőtt alkotta meg korának zseniális öngyógyító módszerét, amely mind a mai napig hódít, és világszerte több százezerre tehető híveinek száma. Ennek a módszernek a lényege, hogy lépésről lépésre segít feltárni testünk rögzült szokásait, amelyek felnőtté válásunk során évről évre alakultak ki. A terápia alatt tanári segítséggel megtanuljuk feloldani ezeket a rossz beidegződéseket, és ezáltal mind fizikailag, mind mentálisan lazábbá, könnyedebbé válunk. Az ellazulás, a görcsös akarat leküzdése azáltal jön létre, hogy a terápia során képessé válunk mind befelé, mind kifelé egyszerre figyelni; ennek következtében a test és a lélek között egy olyan harmónia alakul ki, amely visszavezet bennünket természetes állapotunkba, eltüntetve korábbi panaszainkat. A gyakorlatok alatt agyunk közvetítésével olyan korrekciós mozdulatokat alakítunk ki, melyek által minden egyes szervünk feloldódik a káros rögzülések okozta torzulások alól. Ettől mozgásunk és gondolataink fesztelenné, kiegyensúlyozottabbá válnak, egész lényünkön a felszabadultság érzése lesz úrrá. A korábbi kizökkent lelki egyensúlyunk ismét helyreáll, ami háttérbe szorítja a külvilágból hozzánk érkező harsány ingereket és félelmeket.
Érdekessége még ennek a módszernek, hogy nem tilt meg semmit, nem beszél le senkit sem az alkoholfogyasztásról, sem a dohányzásról. Ennek ellenére azok, akik végigcsinálják ezt a kurzust, és képessé válnak lelkük belső jeleit felfogni, egy idő után önkéntelen vágyat éreznek az egészséges életmód, a természetes táplálkozás iránt, és maguktól lemondanak káros szenvedélyeikről. A türelemre szoktatás gyógyító eljárásának is nevezett Alexander-módszer annyiban hasonlít a korszerűbb és célratörőbb gyakorlatokat alkalmazó Agykontrollhoz, hogy mindkét tanfolyam elvégzése után kiegyensúlyozottabb, derűsebb és egyúttal megfontoltabb személyiséggé válunk.

A pszichoorientációs gyógyítás távlatai
Mint tudjuk, agyunk bal agyféltekéje az anyagi, vagyis az objektív világgal tart kapcsolatot, míg a jobb- a szubatomi energia tér és idő nélküli világával áll összeköttetésben. Ahhoz, hogy a jobb agyféltekénket aktivizáljuk és pszichoorientációs úton gyógyíthassunk, vagy parapszichológiai jelenségeket keltsünk, le kell csökkentenünk agyunk működési frekvenciáját. Szellemi fejlődésünk jelenlegi szintjén még nem tudjuk teljes mértékben birtokba venni, és a bal agyfélteke hatékonyságát megközelítő módon használni agyunk jobb féltekéjét. Vannak azonban már ma is olyan emberek, akik béta szinten is képesek jobb agyféltekéjükkel tevékenykedni. Ez a tulajdonság többnyire úgy alakult ki náluk, hogy korábban gömbvillám-becsapódás, vagy erős áramütés érte őket. Az intenzív elektromos sokk hatására valószínűleg egy közvetlen csatorna nyílt meg agyuk bal és jobb féltekéje között, amely az agyfrekvencia lecsökkentése nélkül is lehetővé teszi jobb agyféltekéjük használatát. Az ijedtség, a mély lelki megrendülés is nyithat csatornát a két agyfélteke között. Egy spanyol férfi pl. azt követően érezte meg előre a jövő eseményeit, hogy elesett, és egy bikacsorda átszáguldott felette. A jobb agyfélteke ily módon való aktiválásának azonban az a hátránya, hogy nem lehet kikapcsolni, az így kialakult összeköttetés tudati úton nem befolyásolható. Ennek olyan kellemetlen következményei is lehetnek, mint a spontán pszichokinézis, (közismert nevén: Poltergeist) ami sokszor őrületbe kergeti mind a jobb agyféltekéjét uralni nem képes egyént, mind a környezetét. (A Polter népnyelven zajt jelent. A Geist ugyancsak német eredetű szó. Jelentése: szellem. A Poltergeist tehát zajongó, kopogó szellemet jelent.)
A két agyfélteke közötti kapcsolat ma már mesterséges úton is létrehozható. Ennek módját a Virginia állambeli Faber-ben, a Monroe Intézetben lehet elsajátítani. Az 1 hetes Kapuutazás program (Gateway Voyage Program) célja a “távolbalátás” megtanítása, a Robert Monroe által szabadalmaztatott “Hemysync”-módszer segítségével. Az eljárás lényege, hogy a módosult tudatállapotot, vagyis a két agyfélteke közötti közvetlen kapcsolatot hangok segítségével, rezonancia útján hozzák létre. Ennek során az egyik fület 100 Hz, a másikat 104 Hz frekvenciájú hanghullámokkal ingerlik, melynek következtében 4 Hz-es frekvenciájú lebegőfrekvencia keletkezik. Az alacsony frekvenciás hangot a fül nem érzékeli, de az agy bizonyos részei igen. A feltaláló szerint ennek hatására elektrokémiai reakció keletkezik az agyszövetekben, így szinte egy kattintással a nagy látnokokhoz hasonló állapot lép fel az alany elmeállapotában. Sokkal nagyobb azonban a valószínűsége annak, hogy a kívánt hatást nem elektrokémiai változások idézik elő, hanem a rezonancia mozgásba hozza az agyalapi mirigyet. Az alacsony frekvenciás hanggal stimulált (rezonanciába hozott) hipofízis aktiválódása megnyitja a zsilipet a két agyfélteke között, módot adva a különböző parapszichológiai jelenségek előidézésére. Előnye ennek a módszernek, hogy a két agyfélteke közötti kapcsolat nem válik véglegessé, a stimuláció leállítása után megszűnik. A Monroe Intézet kutatói sokféle finom felbontású hangkeveréket állítottak elő a különböző agyfrekvenciák generálásához. Ezek egyike a Focus 21-nek nevezett eljárás, ami egy olyan átjárót hoz létre, amelyen keresztül betekintést nyerhetünk a transzcendens világokba, és Földön kívüli lényekkel kommunikálhatunk. Érdemes még megemlíteni a Focus 12 eljárást, ami a telepatikus kapcsolat létrehozását segíti elő. Itt nincs szükség Hatékony Érzékelés Kivetítésre, mert a gondolatok (szavak, képek) adása és vétele az éter útján történik.
Evolúciós fejlődésünk jelenlegi szintjén agyunk fiziológiailag kialakultnak tekinthető. Már minden agysejtünk megvan ahhoz, hogy teljes értékű kozmikus lényként tevékenykedjünk az univerzumban. Most már csak agyunk szellemi kifejlődése van hátra. Az elkövetkezendő évszázadokban meg kell tanulnunk jobb agyféltekénk képességeit is maximálisan kihasználni, és tevékenységét tudati úton, természetes formában szabályozni. Az abszolút világ által nyújtott előnyökről azonban addig sem kell lemondanunk. Agyfrekvenciánk előzőekben tárgyalt módon való lecsökkentésével – ha egy kicsit nehezebben is – de már ma is munkára tudjuk bírni agyunk jobb féltekéjét.

A théta és delta tartományok aktiválása
Általános tapasztalat, hogy minél lejjebb megyünk az alfa tartományba, annál hatásosabban tudunk mind magunk, mind mások baján segíteni. A krónikus betegségeket az alfa és a théta szint határán tudjuk igazán gyógyítani. A delta tartományban végezhető tevékenységről még keveset tudunk. Egy azonban biztos, hogy a mély alvás delta tartományban alakul ki. Sokan tapasztalták már, hogy ha mély álomba zuhannak, utána frissen, kipihenten ébrednek, és úgy érzik, mintha teljesen regenerálódott volna szervezetük. Tulajdonképpen ezt a hatást használják ki a jógik is, amikor önhipnózissal delta szintre juttatják az agyukat, és ebben az állapotban fél óra alatt tökéletesebben kipihenik magukat, mint egy átlagember egész éjszakán át tartó théta szintű alvással.
A théta és delta tartományok aktiválásának azonban van egy hatékonyabb módja is, melynek ötlete szintén egy ősi rituáléból, az indián törzsek beavatási szertartásából ered. Ennek a táncnak az a lényege, hogy miközben a transzban lévő ifjú körbe-körbe rohan a tűz körül, két sámán szegődik melléje, akik a jobb és a bal fülébe két különböző történetet mesélnek. Egy idő után a sámánok helyet cserélnek, és most a másik oldalról folytatják a történetüket. Ennek a fura szertartásnak az elemzése során a tudósok rájöttek arra, hogy ha a jobb és a bal agyféltekét a két fülön keresztül egymástól eltérő információzuhataggal árasztják el, akkor az agy túlterhelődik, nem képes már feldolgozni a hallottakat. Amennyiben a történetekbe rafináltan elhelyezett metaforákat, gyógyító üzeneteket ültetnek be, ezek a programok az agy összezavart állapotában szinte akadálytalanul, szűrés nélkül zuhannak be a tudatalattinkba. Mostanában a nyugati természetgyógyászok is kezdik átvenni ezt a módszert. Ők úgy modernizálták a szertartást, hogy a pácienseket hátrafelé futtatják az udvaron. Ezáltal ugyancsak szokatlan információk érik az agyat, ami hasonló zavart kelt benne.
Ha a jobb agyféltekét a bal fülön keresztül zenével terheljük le, akkor ez a módszer alkalmas a tanulás hatékonyságának növelésére is. Ma már mind gyógyítási, mind tanulási célra olyan technikai bravúrral elkészített “műfejes” sztereó felvételeket készítenek, amelyek a legegyszerűbb kazettás magnóba behelyezve is nagymértékben képesek aktivizálni tudatunk alsó tartományait. Létezik ennek az eljárásnak egy egyszerűbb formája is, amikor mély álomban a beteg fülébe suttognak, és így juttatják tudatalattijába a gyógyító üzeneteket. Különösen jól alkalmazható ez a módszer gyermekeknél. Éjszakánként 10-15 perces szuggerálással könnyen megszabadíthatjuk őket a félelmeiktől, káros szenvedélyeiktől. Megszüntethetjük a körömrágást és egyéb helytelen viselkedést. Sok szülőnek sikerült már ily módon felszámolni a rengeteg gondot okozó étvágytalanságot, vagy az ágybavizelést. Elősegíthetjük az iskolai előmenetelt, szorgalomra és szófogadásra is buzdíthatjuk őket. Mivel a gyermek nagyon mélyen alszik, nincs szükség suttogásra, a fejétől kb. egy lépésnyire fennhangon is beszélhetünk hozzá. A gyógyító, leszoktató vagy ösztönző mondatok megfogalmazása során vegyük figyelembe az előző fejezetekben, az önszuggesztióval kapcsolatban elmondottakat. Arra is ügyeljünk, hogy a határozott kijelentéseket tartalmazó mondatainkat szeretettel adjuk elő. A segítő szándékkal és hittel áthatott szuggesztió mindig meghallgatásra talál. Ne alkossunk bonyolult mondatokat, az egyszerű, képszerű elvárások hamarabb jutnak célba. Természetesen ebben az esetben sem nélkülözhető a türelem, a kitartás, a naponkénti ismétlés előbb-utóbb meghozza a sikert.
A tudat alsó szférái az agy összezavarásán kívül úgy is elérhetők, hogy a pácienst felfokozott izgalmi állapotba hozzuk. Pl. ilyen szituációt idézhetünk elő akkor, ha a betegnek egy rendkívül izgalmas történetet vagy viccet mesélünk, és a poénnál váratlanul szünetet tartunk. Silva szerint hasonló izgalmi állapot áll elő veszélyhelyzet esetén is. Ekkor a tudat minden figyelmét a túlélésre koncentrálja. Az előbbi esetben az elvárás, az utóbbinál az ijedtség olyan aktív, illetve alarm állapotot hoz létre az agyban, amely kontroll nélkül engedi át a gyógyító programot a tudatalattiba. A tudatalattival való közvetlen kapcsolatteremtésnek a keleti vallások tulajdonítanak legnagyobb jelentőséget. A hajnaltól késő estig tartó meditálás, a mantrázás, a szellemi jógagyakorlatok mind azt a célt szolgálják, hogy eljussanak a “szamádhi” vagyis a megvilágosodás állapotába. Érdekes módon próbálják elérni a tudatalatti megnyílását a Zen-buddhisták. A szokásos meditációs gyakorlatok során gyakran egy-két kóan (rövid rejtvény jellegű kérdés) megoldásával foglalkoznak. Ezek egyike: Milyen hangzása van a tapsnak, ha csak egyik tenyerünket “ütjük össze”?
A teljesség kedvéért itt célszerű megjegyezni, hogy az éjszakai alvásnak az előző nap eseményeinek feldolgozásán (a jelentéktelen információk kiselejtezésén, és a fontosak elraktározásán) túlmenően a legfőbb szerepe az, hogy a tudat alsó tartományaiban feltöltse a test meridiánjait energiával. A fáradtság ugyanis nem más, mint energiaveszteség, amely legegyszerűbb módon az agyfrekvencia lecsökkentése útján pótolható. Ennek legkönnyebb és biológiailag legtermészetesebb módja az alvás. Van azonban az alvásnak még egy igen fontos, sorsunkat is meghatározó szerepe az életünkben. Alvás közben, amíg a testünk pihen, az agyunk fokozott és zavartalan kapcsolatba kerül a lelkünkkel. Ennek során olyan igazságok tárulnak fel előttünk, amelyek a tudat számára rejtve vannak. Ebben az állapotban felelevenednek bennünk előző életeink tanulságai, lehetőségünk van a korábbi leckék átismétlésére, és a tudatalattink olyan következtetéseket vonhat le ebből, amelyeknek a jelenlegi életünkben komoly hasznát vehetjük. Gyakran előfordul az is, hogy mély álomban a lélek elhagyja a testet, és közvetlen kapcsolatot létesít más emberek lelkével, vagy túlvilági lényekkel. A fejlettebb civilizációk által hozzánk küldött személyek időszakos elszámoltatása is ily módon történik, habár erre ők egyáltalán nem emlékeznek. Ezek az események ugyanis a tudat szintjén maximum zavaros álomképek formájában rögzülnek, a részletekre csak a regresszív hipnózis képes fényt deríteni.

A pszichoorientáció kiterjesztése
Ma még egyszerűen felfogni sem tudjuk, hogy az abszolút világ micsoda határtalan lehetőséget ad a kezünkbe. Tudjuk, hogy a Hatékony Érzékelés Kivetítés technikájával bárhol, bármit megkereshetünk. A hétköznapi életben ennek lépten-nyomon hasznát is vesszük majd. A háztartásunkban pl. a kilyukadt, eltört csővezetéket nem hálózattérképek böngészése, vagy fémdetektorok segítségével fogjuk megkeresni, hanem minden eszköz nélkül, csupán a pszichikai képességünkre támaszkodva. A csővezeték javításához sem kell vízvezeték-szerelőt hívnunk, mert agyunk théta tartományában az Agykontroll laboratóriumában megalkotott eszközökkel a javítást mi is el tudjuk majd végezni. Az elromlott rádiónkat sem kell már többé szervizbe vinnünk, hanem saját magunk fogjuk a képzeletbeli műhelyünkben megjavítani. Persze ehhez továbbra is elengedhetetlen, hogy némi alapfogalmunk legyen a megjavítandó szerkezet belső kialakításáról. Akinek sejtelme sincs arról, hogy egy rádió hogyan működik, milyen alkatrészekből tevődik össze, és milyen eszközökkel javítható, az nem lesz képes megalkotni képzeletbeli laboratóriumában azokat a szerszámokat, amelyekkel a javítás elvégezhető, e nélkül pedig nem fog sikerrel járni.
Vannak viszont olyan személyek, akik béta tartományban, képzeletbeli laboratórium nélkül is képesek arra, hogy elromlott eszközöket megjavítsanak. Ők semmi mást nem tesznek, mint a kezükből kiáramló, az átlagosnál intenzívebb energiával besugározzák az elromlott tárgyakat, és ezáltal újra megindulnak az órák, vagy ismét működni kezdenek az üzemképtelen zsebkalkulátorok. Ennek a jelenségnek a legismertebb interpretátora a magyar származású Uri Geller, aki nyilvános fellépésein túlmenően elektronikus úton, több millió tévénéző otthonában is képes ezt a hatást előidézni. Erősen gyanítható azonban, hogy ez a javulás demonstrációs céllal, a Magasabb Intelligencia közreműködésével jön létre. Később, ha majd hiszünk ebben az erőben, akkor elromlott tárgyaink javításához várhatóan már szükség lesz a tevékeny közreműködésünkre is.
Az abszolút világnak ezt a fantasztikus lehetőségét az otthonunkon kívül a munkánk, a hivatásunk során is használni fogjuk. Ma még elképzelni sem tudjuk, hogy a későbbiek során a lélek munkára fogásának lehetősége, valamint a materializáció és a dematerializáció jelenségének kihasználása milyen határtalan távlatokat nyit majd az emberiség továbbfejlődése szempontjából. Ezen az úton haladva egyszer csak rádöbbenünk, hogy egyre kevésbé van szükségünk azokra a feltételekre, környezeti adottságokra, amelyeket a jelenlegi világunk biztosít nekünk. Lehet, hogy ez lesz az a pillanat, amikor rájövünk arra, hogy kinőttük az emberiség bölcsőjét, és ideje átadnunk a földi világot egy újonnan kialakuló civilizációnak, akik lelki és szellemi fejlődésük kezdetlegességénél fogva még képtelenek lennének előrehaladni a Föld evolúciós szempontból ideális adottságai nélkül. Ekkor lehet, hogy majd mi is lemegyünk a földkéreg alá, mint az elődeink, de az is lehet, hogy átköltözünk egy másik bolygóra, amelynek a felszínén korántsem lesznek olyan előnyösek az életfeltételek, mint a Földön. Ez azonban a rendelkezésünkre álló képességeink folytán már nem fog zavarni bennünket, mert más fejlett civilizációkhoz hasonlóan ennek a bolygónak a belsejében egy új világot alakítunk ki magunknak. Ez a világ semmivel sem lesz rosszabb, mint a jelenlegi. A mesterségesen alkotott égbolton minden valószínűség szerint egy koncentrált energiagömb helyettesíti majd a napot, a talajt pedig kisebb-nagyobb tavakkal tarkított ideális növénytakaró fogja borítani, amely mentes lesz minden kártevőtől. Ebben a világban már nem tombolnak az elemek, a művi úton létrehozott természet eszményi rendjét semmi sem fogja zavarni.

Világunk kozmikus törvényei
Az előző fejezet gondolatmenetét folytatva a fejlődés előfeltétele tehát a rend és a harmónia. Azonban nem csak a természetben kell rendnek lennie, hanem a társadalomban is. Ezért a társadalmakat is hasonlóan szigorú törvények irányítják, mint amilyenek az alacsonyabb rendű élőlényekre, vagy az élettelen tárgyakra hatnak. A társadalom rendszabályai természetesen mások, jóval bonyolultabbak, mint a természet törvényei, hatásukat tekintve azonban ugyanolyan könyörtelenek, mint a fejlődés többi törvénye. Ahhoz, hogy egy társadalomban rend legyen, irányításra van szükség. Mivel az ember egy bonyolult intellektuális lény, a közvetlen irányítást már nem lehet kizárólag statikus erőkre bízni. Az emberiség fejlődésének irányát a Mindenható határozta meg, az elvi irányítás a Magasabb Intelligencia feladata, a fizikai jelenlétet igénylő közvetlen irányítást viszont a Mindenható rábízta az emberre. Az emberiség tehát ebből a szempontból két részre oszlik, irányítókra és irányítottakra. Annak érdekében, hogy az irányítók feladatuknak maradéktalanul eleget tehessenek, hatalommal kell hogy rendelkezzenek a többi embertársuk felett. A hatalom azonban nem szerezhető be, nem lehet rá tanulás útján szert tenni, mint a tudásra, és nem is tartható meg a végtelenségig. A hatalom nem más, mint Isten mindenhatóságának egy darabja, amelyet átmenetileg átenged az emberiség egy csoportjának, hogy vezetői feladataiknak maradéktalanul eleget tehessenek. Mivel a hatalom isteni eredetű, ezért támadhatatlan, védett minden földi ármánykodással szemben.
A hatalom azonban nem hitbizomány, hanem súlyos felelősséggel járó átmeneti megbízatás. Akinek Isten hatalmat ad, annak egy idő után el kell számolnia arról, hogy mire használta fel a mások feletti uralmát, hogyan élt a számára biztosított lehetőséggel. A Mindenható árgus szemekkel figyeli, hogy ki mire használja hatalmának ideiglenesen átengedett részét. Egy képzeletbeli mérleg egyik serpenyőjébe helyezi a hatalommal felruházott személy jó, a másikba pedig a rossz tetteit. Eközben nem kerüli el figyelmét a legkisebb mozzanat sem; a tetteken kívül a szándékot, a rossz gondolatokat is figyelembe veszi. Egy idő után a mérleget szemrevételezi, és ha annak nyelve erőteljesen a rossz irányba billen, véget vet az illető hatalmának. Az elszámoltatás során fejére olvassa bűneit, és letaszítja az uralkodásra méltatlan embert a társadalmi ranglétra legalsó fokára. Eközben megalázza, meghurcolja őt, kiforgatja mindabból a vagyonból, amelyet hatalma tetőfokán harácsolt össze magának, és ha a büntetés még ekkor sem áll arányban az elkövetett bűnök súlyosságával, akkor az életét is elveszi. Hatalmat azonban nem csak kapni lehet, hanem a történelem bizonysága szerint erőszakkal is hozzá lehet jutni. Az erőszakkal vagy csellel megkaparintott hatalom viszont mindig “pünkösdi királyság”-nak bizonyul, és szintén dicstelen véget ér.
A hatalommal való visszaélés következményei az egyéneken túlmenően rendszereket, népeket, sőt egész világbirodalmakat is sújthatnak. Isten nem kizárólag kisebb embercsoportok számára választ ki vezetőket, hanem kontinensnyi kiterjedésű országcsoportokon belül is kijelöl egy-egy nemzetet, amely a többi vezetőjévé, politikai, gazdasági irányítójává válik. Valamely nép másik fölé rendelésének az a célja, hogy az adott régióban a Mindenható által kiválasztott legtehetségesebb nemzet összefogja, fellendítse a többi tevékenységét, és magasabb szintű életvitelével példát mutasson a körülötte élők számára. Mindaddig, amíg a kiválasztott nemzetek képesek eleget tenni történelmi küldetésüknek, semmi sem ingathatja meg a más népek feletti hatalmukat, befolyásukat. Történelmi példák bizonyítják azonban, hogy ezek a nagy vezető nemzetek egy idő után ugyanabba a hibába esnek, mint a személyes hatalmukkal visszaélő diktátorok. A korábbi vezető szerep zsarnokságba torkollik, hatalmukat a befolyásuk alatt álló népek leigázására, ellentételezés nélküli kiszipolyozására használják fel.
Természetesen ezek a bűnök az egyéni esetekhez hasonlóan társadalmi méretekben sem maradnak megtorlatlanul. A közelgő bukás előjeleként a pusztulásra ítélt birodalomban megindul az erjedés, a társadalom erkölcsi fellazulása. Ebben a folyamatban élenjáró szerepet játszanak a központi hatalom legfőbb vezetői, akik korlátlan lehetőségeiktől megittasulva semmiféle tiltást, törvényt nem tartanak érvényesnek önmagukra nézve. A rohamos hanyatlás, az erkölcsi züllés végül a más népek feletti hatalom szertefoszlásához, végleges megszűnéséhez vezet. Ez a folyamat legtöbbször nem áll meg a környező nemzetek feletti befolyás elvesztésénél, hanem szétrombolja az anyanemzet társadalmát is. Ennek következménye alól még a világbirodalmak sem mentesülnek. Gondoljunk csak a Római Birodalom pusztulására. Mivel ez a hatalmas, kontinenseket összekötő birodalom nem tudott megfelelni a kor követelményeinek, nem volt képes felszámolni az elavult rabszolgatartó társadalmi rendszert, úgy pusztult el, hogy még hírmondó sem maradt belőle. Nyelve, a latin fennmaradt ugyan orvosi szaknyelvként, de ma a világon egyetlen ember sincs, aki az anyjától tanulta volna ezt a nyelvet, így nem egy latin szónál képtelenek vagyunk eldönteni, hogy a bennük található “c” betűt a régi rómaiak “k”-nak, vagy “c”-nek ejtették.
A népek feletti vezető hatalmat azonban nem csak elveszteni lehet, hanem ennek lehetőségét ki is lehet hagyni. Jó néhány olyan esetről tudunk, hogy egyes nemzetek nem éltek a sors által felkínált lehetőséggel, ezért nem váltak a környező országok vezető hatalmává. Erre a legismertebb példa Attila király vándorló országa. Ha a hunok a Római Birodalom hanyatlása idején felhagytak volna a barbár kalandozásaikkal, és fő állomáshelyükön, a Kárpát-medencében letelepedtek volna, akkor lehet, hogy most ők lennének Közép-Európa legnagyobb és leghatalmasabb nemzete. Miután nem ismerték fel a történelem által felkínált lehetőséget, nem voltak hajlandók felvenni a keresztséget és beilleszkedni a feudális társadalmak sorába, így nem lett belőlük más, mint egy legenda.
Nem kevésbé tanulságos az amerikai kontinens meghódításának végbemenetele. A történelmi feljegyzések szerint a sors ezt a határtalan meggazdagodást eredményező lehetőséget először a portugál János királynak ajánlotta fel. Az ismeretlen genovai hajós, Kolumbusz Kristóf a portugál udvar merev elutasítása után fordult segítségért Izabella spanyol királynőhöz. Ily módon került Közép- és Dél-Amerika a spanyol hódítók uralma alá, és így vándorolt az indiánok tengernyi kincse Spanyolországba. Mire a portugálok feleszméltek, már csak egy országot tudtak megszerezni maguknak, Brazíliát; azt is a spanyoloktól hódították el egy véres polgárháborúban.
Az elnyomott, leigázott nemzetek a legtöbb esetben csak súlyos harcok, óriási véráldozatok árán képesek szabadságukat kivívni. A szabadságharc kezdetéhez többnyire egy robbanásszerűen végbemenő forradalom adja meg az indító lökést. A forradalmak kirobbanásának oka mindig ugyanaz, a nép egy idő után megelégeli a zsarnokságot, nem képes már elviselni az elnyomást, nem akarja tovább eltűrni az embertelen körülményeket. A forradalom közvetlen kiváltó oka azonban már sok minden lehet, a robbanást előidéző szikra a legtöbbször egy jelentéktelen esemény, amely normál körülmények között még említésre sem lenne méltó. 
Ezzel kapcsolatban érdemes megjegyezni, hogy a forradalmi légkör kialakulása sok esetben egy rendkívül érdekes okra, a pszichológusok által “kígyózó remény”-nek nevezett effektusra vezethető vissza. Ez a különös jelenség főleg ott szokott fellépni, ahol a szokásosnál is nagyobb az elnyomás, ahol a hatalom könyörtelenül lesújt a legkisebb engedetlenségre is. Ezekben az országokban a despotizmus fojtogató légköre egy idő után teljesen megbénítja a társadalmat. Miután a zsarnokoknak nem áll érdekükben, hogy utolsó szálig kiirtsák a népet – mert akkor nem lenne, aki eltartsa őket –, ezért végveszély esetén engednek egy kicsit a “gyeplőn”, kinyitnak egy szelepet a robbanásig feszült “palackon”. Ekkor lép fel a “kígyózó remény” effektus. A kis könnyebbség láttán a nép egyre több és több engedményt akar, és a hosszú időn át elfojtott indulatok következtében a szabadság, a könnyebb élet utáni vágy olyan elementáris erővel tör ki belőlük, amely megállíthatatlanul forradalomhoz, a zsarnokság megdöntéséhez vezet. A pszichológusok ennek a jelenségnek a lényegét nagyon találóan úgy szokták kifejezni, hogy a börtönlázadások gyakran a koszt feljavítása után törnek ki. Jung szerint ami el van fojtva, az nincs megszüntetve, csak összenyomott állapotban van, mint egy rugó. Így amikor megszűnik, vagy a szorító erő kisebbé válik mint a belső feszítő erő, hatalmas erővel kilökődik.
Gyakori társadalmi jelenség, hogy az összeomló világbirodalmak bukásuk során olyan eszméket is maguk alá temetnek, amelyeket korábban a világ egyetlen üdvözítő társadalmi berendezkedésének nyilvánítottak. Pl. a Római Birodalom felbomlása egyben a rabszolgatartó társadalmi rendszer végét is jelentette. Azok az eszmeáramlatok, amelyek nem állják ki az idő és a gyakorlat próbáját, a történelem süllyesztőjébe kerülnek, az utókor pedig úgy könyveli el ezeket a próbálkozásokat, mint az emberiség elvetélt kísérleteit. Rendszerint azonban nem az életképtelenség okozza egy társadalmi rendszer bukását, hanem a túlhaladottság. Az univerzum alaptörvénye szerint a világ folyamatos és töretlen fejlődését semmi sem gátolhatja meg. Ennek a törvénynek az érvényre jutását tehát nem lehet megakadályozni, mivel a természeti törvények érvényesülésének szükségszerűsége olyan erős, hogy minden gátat szétrobbant. Az a rendszer, amely ezt nem veszi figyelembe, és megpróbál akadályokat gördíteni a változás, a megújulás elé, saját magát ítéli halálra, pusztulása elkerülhetetlen. Ennek a folyamatnak törvényszerű következménye, hogy az összeomlás után a letűnt rendszer képviselői, a hatalom korábbi birtokosai nem mentesülhetnek a felelősségre vonás alól. A hatalommal való visszaélés, a sors által kínált lehetőségek ki nem használása, vagyis a fejlődés menetének lassítása, illetve a változtatás szükségszerűségének figyelmen kívül hagyása miatt a karma kollektív büntetésben részesíti ezt a réteget és kiszolgálóit. Az ítélet végrehajtóivá a hatalom új birtokosait teszi meg, akik évszázados elnyomásukra emlékezve szívesen eleget is tesznek ennek a megbízásnak.
Nem mindegy azonban, hogy ez az elkerülhetetlen folyamat miként megy végbe. Ismert tény, hogy a rabszolgatartó társadalmi rendszert felváltó feudalizmus szintén nem váltotta be a hozzá fűzött reményeket. Ezért az arisztokráciának át kellett adnia a hatalmat az új polgári rendszereknek. A feudális társadalom erjedésének, az arisztokrácia életképtelenné válásának talán legjellegzetesebb példáját a magyarországi “urambátyám” világ szolgáltatta. Az elszegényedett arisztokraták által alkotott dzsentri társadalom, valamint a nemesi réteget mindenáron majmolni akaró vitéz urak képtelenek voltak megérteni az idők szavát, nem voltak hajlandók átadni a hatalmat egy új, demokratikus polgári rendnek, és ez, valamint a kisebbségeket semmibevevő politika törvényszerűen vezetett az első, majd az ebből eredő második világháború kirobbanásához. Ezek a világméretű megrázkódtatások viszont véglegesen elsöpörték a régi rendszert, szétrombolták az arisztokrácia egzisztenciális alapjait. A hatalom új képviselői felszámolták a régi rend maradványait, megszüntették korábbi kiváltságaikat, de ez nem mindenütt ment végbe egyformán. Az illető nemzet civilizációs szintjétől függően az átalakulásnak – a véres leszámolástól a csendes hatalomátvételig – többféle módozatára is találunk példát, amelynek következményei mind a mai napig éreztetik hatásukat.
A kelet-európai országok a társadalmi rendszer átalakításának drasztikus formáját választották. Ez abból állt, hogy engedve a nép haragjának szabályszerűen agyonverték az előző rendszer azon képviselőit, akik nem tudtak idejében elmenekülni, nem akarták az emigráció útját választani. Nem vették figyelembe azt sem, hogy egy nemzet vagyonához a földön és a termelőeszközökön kívül a hátrahagyott kastélyok és a kiszolgáló létesítmények is hozzátartoznak, amelyek a gyűlölt rend szimbólumaként idővel az enyészet martalékává váltak. Arra sem gondoltak, hogy egy ország kulturális értékei nem kizárólag a népi ihletésű művekben, hanem a volt arisztokraták kifosztott könyvtáraiban, az elégetett irattárakban, valamint az elhurcolt festményekben, bútorokban és egyéb értéktárgyakban is megnyilvánulnak. Azonban nemcsak több évszázados pótolhatatlan értékek mentek így veszendőbe. Sokkal nagyobb veszteség keletkezett azáltal, hogy ezek az országok szinte egyik hónapról a másikra elvesztették társadalmuk legműveltebb, legszélesebb látókörrel rendelkező rétegét, s velük együtt a szellemi és kulturális élet uniformizálástól tartó kiválóságait is. Az a nemzet viszont, amelynek nincs valódi értékeket felmutatni tudó, átlagon felüli képességekkel rendelkező elitje, olyan, mint a test fej nélkül. A hatalom volt urai bűnösök voltak ugyan, hiszen kis híján sírba vitték a nemzetet – sőt Magyarország esetében az elvakult nemzetiségi politikájuknak tudható be, hogy elcsatolták az ország területének és lakosságának a kétharmadát – de az a tudás, amely a fejükben volt, az a kulturáltság, az a viselkedési norma, amely beléjük nevelődött és a génjeik által átöröklődött, pótolhatatlan veszteséget jelentett. Ez a felbecsülhetetlen értékű kincs ment veszendőbe, lett áldozatává egy rövidlátó, gyűlöletre és bosszúra alapozott politikának számos országban.
A nyugat-európai országok idejében felismerték, hogy nem a föld, a pénz, és nem is az állami tulajdonba vehető termelőeszközök mennyisége a legfőbb érték egy országban, hanem az intelligens, nagy kulturális hagyományokkal rendelkező miliőből származó gondolkodó ember. Ők a bukott rendszer képviselőit átmentették, beillesztették őket a polgári életbe, ami azzal a következménnyel járt, hogy a vegyes házasságok révén kitermelődött egy olyan új elit réteg, amely ötvözte magában az arisztokrácia magas színvonalú kultúrájának és neveltetésének eredményeit az alacsonyabb néprétegek egészséges tenni akarásával. Isten meglehetősen szűkmarkúan méri a javakat, nem csak egyes személyeknek, de a nagyobb közösségeknek, népeknek is csupán annyit ad, amennyi éppen elég a boldoguláshoz. Az a nemzet, amely nem jól sáfárkodik a neki juttatott értékekkel, előbb-utóbb a saját romlását idézi elő.
Az átlagon felüli adottságú, magas színvonalú értékeket alkotni képes emberek kellő elismerése és megbecsülése terén azonban nem csak Kelet-, hanem Nyugat-Európában is tapasztalhatók hiányosságok. Ez a folyamat vezetett oda, hogy Európából emberek milliói vándoroltak át az Újvilágba, ahol mind anyagilag, mind erkölcsileg kellő megbecsülésben részesültek. Az Egyesült Államokat nem az indián őslakosság tette naggyá, hanem Európa szellemi és kulturális elitje, akiket korábban a nyomor és az üldöztetés, jelenleg pedig a társadalmi megbecsülés nem megfelelő szintje kényszerít az óceánon túlra. Ennek tudható be pl. hogy Magyarországnak mind a tizenkét Nobel-díjas tudósa külföldre kényszerült. De ennek a folyamatnak lett az eredménye az is, hogy Európa elvesztette több évszázados vezető szerepét a világban, így nem tekinthető már sem gazdasági, sem tudományos téren szuperhatalomnak. Sokan ezt a folyamatot egyszerűen “agyrablásnak” nevezik, de ők is tudják, hogy ez nem felel meg a valóságnak. A kivándorlókat ugyanis nem erőszakkal vitték az Újvilágba, a legtöbbjüket az elismerés vágya, képességeik magas fokú kamatoztatásának lehetősége, és nem utolsósorban a szabadság sehol másutt nem tapasztalható mértéke vonzotta a korlátlan lehetőségek hazájába.

Az emberiség történelmét végigkísérő különböző eszmék szakadatlan harcából az a következtetés vonható le, hogy nincs egyedül üdvözítő, időbeli korlátok nélkül alkalmazható társadalmi forma. Az ókorban a primitív, az állati sorból éppen hogy csak kiemelkedett, és rendszeres kötelezettségekhez nem szokott embert csak erőszakkal lehetett munkára bírni. Ebben az időszakban tehát szükség volt a rabszolgatartó társadalom intézményrendszerére. Később, a feudalizmusban, amikor az ember már megszokta a rendszeres tevékenységet, elég volt őt érdekeltté tenni a munkában úgy, hogy az általa termelt javak bizonyos hányadát meghagyták neki. Ekkor megindult az emberiség fejlődésében egy egészséges önzésen alapuló verseny, amely végül a kapitalizmus keretein belül csúcsosodott ki. A világot tehát az emberi önzés vitte előre; ha ez nem lett volna, akkor lehet, hogy még most is a fa tetején ugrálnánk a majmok között. Ekkor jött a kommunizmus eszméje, amely alapjában véve egy rendkívül humánus és igazságos társadalmi rendszert akart megvalósítani, de nem számolt azzal, hogy az emberek ma még nem állnak a fejlődésnek azon a fokán, hogy hajlandóak legyenek másokért önzetlenül tevékenykedni. Ez az elvárás pedig a legfontosabb alappillére ennek a rendszernek, e nélkül a kommunisztikus elvek megvalósíthatatlanná válnak.
A kommunizmus, illetve a létező szocializmus ma már kétségtelenné vált bukását azonban nem csak az emberek önzése, és az érdekeltség hiánya okozta, hanem jelentős részben ennek a rendszernek a megvalósítási módja. A kommunista vezetés a legtöbb országban nem demokratikus úton, hanem egy véres leszámolásba torkolló puccs révén került hatalomra. Mint minden diktatúrában, itt is a társadalom alja, szemete került felülre; és foggal-körömmel küzdöttek azokért az előnyökért, kiváltságokért, amelyeket képességeik alapján, normális körülmények között sohasem érhettek volna el. Ennek a helyzetnek természetes következménye volt, hogy rettenetesen féltek azoktól az emberektől, akik képesek voltak ezen a szituáción átlátni. A veszélyt úgy próbálták csökkenteni, hogy a társadalom gondolkodó rétegét, az értelmiséget osztályellenségnek kiáltották ki, és hogy a mozgásterüket minimumra szűkítsék, a legmélyebb gazdasági nyomorba taszították őket. Ez viszont azt eredményezte, hogy a haladás lefékeződött. Nem volt ugyanis, aki felemelje a nemzetet, így ezeknek az országoknak a fejlődése fokozatosan elmaradt a világszínvonaltól. (A volt Szovjetunióban annyira féltek az értelmiségtől, hogy a tudományos fokozattal rendelkező fiataloknak megtiltották a katonai szolgálatot. A hatalmon levők ösztönösen érezték, hogy a fegyveres testületekben folytatott “felvilágosítás” létében veszélyezteti a diktatúrát, így inkább lemondtak a szolgálatukba állításukról.)
Ennek a helyzetnek a következményeit érzékelve a proletariátus kezdeti politikai lelkesedése egyre alábbhagyott. Az emberek ráébredtek arra, hogy a korábbi ígéretekből semmi sem valósult meg, és ez nem a reakciós elemeknek is nevezett belső ellenségnek tudható be. Nem vezetett eredményre a külső ellenség rémével, az imperialista ügynökök cselszövésével való fenyegetés sem, amellyel a pártaktivisták demagóg szónoklataikban próbálták a tömegek elégedetlenségét leszerelni. A kommunista rémuralom országaiban a megfélemlítő propaganda szinte ontotta magából a pártzsargonban íródott uszító szólamokat, amelyek a legtöbbször így kezdődtek: “Elvtársak! A nemzetközi helyzet egyre fokozódik, így nincs időnk a saját sérelmeinket dédelgetni. A külső ellenség aknamunkája egy percre sem szünetel.” Ezek a bikkfanyelven megfogalmazott ijesztgetések azonban nem sokáig voltak hatásosak, mivel az emberek hamar rájöttek, hogy sehonnan, semmiféle reális veszély nem fenyegeti őket; sorsukra nézve az egyetlen félnivalójuk “botcsinálta” vezetőik személyében keresendő.
A kötelezővé tett politikai szemináriumokon naponta sulykolták az emberekbe a tudományos szocializmus alapelveit, és minden alkalmat megragadtak, hogy bebizonyítsák a “burzsoá” társadalmak életképtelenségét. Azonban ez a felvilágosítás is csak azt eredményezte, hogy a nép egyszerű fiai a politikai főiskolákon rádöbbentek arra, hogy ők nem kommunizmusban, hanem a tanultak alapján a legvadabb állam-monopolkapitalizmusban élnek. Amikor aztán az egész társadalom ráeszmélt a tényleges helyzetre, arra, hogy a valóság a legcsekélyebb mértékben sem felel meg a meghirdetett elveknek, megpróbáltak a helyzeten forradalmi úton változtatni, de a vörös fasiszta diktátorok nemzetközi összefogása, valamint a félelem diktálta esztelen fegyverkezés által előállt óriási katonai potenciál reménytelenné tette az ellenállást. A nép nevében uralkodó, de valójában soha meg nem választott zsarnokok ugyanis a nép “védelmére” létrehozott roppant katonai arzenál segítségével vérbefojtottak minden megmozdulást. Ez azonban a jövőre nézve nem oldott meg semmit.
A hatalom megszilárdítói a fokozatosan rosszabbodó gazdasági helyzeten úgy próbáltak úrrá lenni, hogy sorozatosan nagy összegű külföldi kölcsönöket vettek fel a “rothadó kapitalizmus” országaitól, de a kölcsönök felvételének üteme nem tudott lépést tartani a gazdasági romlás mértékével. Eközben a kiváltságos réteg feledve, hogy honnan származik, egyre fényűzőbben élt, és egyre gátlástalanabbul bántak országaik egyébként is szűkös javaival. Ekkor ezek a nemzetek a tiltakozásnak egyetlen lehetséges módját választották, az államosított vállalatok kiszolgáltatott dolgozói – sokszor nem is tudatosan – több évtizeden át tartó munkalassító sztrájkba kezdtek. Ez nem látványos munkamegtagadásban nyilvánult meg, mert ez veszélyes lett volna, és nem is volt rá szükség. Ahhoz, hogy a céljaikat elérjék, tulajdonképpen semmi mást nem kellett tenniük, mint maradéktalanul végrehajtani azokat az esztelen, hozzá nem értő intézkedéseket, amelyeket a hatalom szakmailag dilettáns, ostoba káderei adtak ki. A nép tehát csak a lelkesedését, és józan eszének használatát tagadta meg ettől a rendszertől, amely totális gazdasági csődöt idézett elő. Gazdasági alap nélkül pedig nem létezhet semmilyen politikai rendszer, pénz nélkül minden földi hatalom szertefoszlik.
A kommunizmus bukásának oka tehát elsősorban nem az elvben, hanem a megvalósításban keresendő, mivel ennek a rendszernek még a legelvakultabb ellenzői sem találhatnak semmi kivetnivalót abban a kinyilatkoztatásban, hogy: “A kommunizmusban a legfőbb érték az ember!” Mint tudjuk, a valóságban ezekben az országokban – ugyanúgy, mint más diktatúrákban – éppen az emberélet volt a legolcsóbb. A saját törvényeiket az élet minden területén lábbal taposó intézkedéseken, az ártatlan emberek megrágalmazásán, és az ezt követő politikai kirakatpereken majd kivégzéseken kívül a proletárdiktatúrák lényegéhez tartozott az is, hogy semmibe vették az emberi individuumot, és a társadalomra rákényszerítették a legfőbb kommunista vezetők által kreált “proli” uniformizáltságot. A legszörnyűbb azonban az volt, hogy a hatalmi túlkapások ellen semmilyen módon sem lehetett védekezni. A “népi demokratikus” rendszerek uralomra jutása után ugyanis szögesdróttal és aknazárral körbevették a keleti tömb valamennyi államát, így ezekből az országnyi méretű koncentrációs táborokból még elmenekülni sem lehetett.
A kisemberek teljes kiszolgáltatottsága nemegyszer szélsőséges cselekedetekre ragadtatta a hatalom kiszolgálóit. A kommunista diktatúra legvadabb évei alatt elég volt, ha valakit egy rágalmazó megjegyzéssel illettek, és a szóban forgó személyt az éjszaka leple alatt már el is hurcolták. Az ezt követő kegyetlen vallatások során még azt is beismerte a véres húscafattá vert szerencsétlen áldozat, amire még gondolni se mert volna soha. Amennyiben valaki az Államvédelmi Osztag vizes pincéiben sorakozó 1×1 méter széles és 80 centiméter magas celláiban sem tört meg, akkor a pufajkás pribékek a vallatást sósavval telt betonkádakban folytatták, majd a tetemet ledarálták, és a Dunába engedték.
A másik nagy eszme, a “bőség kosara”, amelyből mindenki a szükségletei szerint vehet, szintén sajátosan, csak a hatalom birtokosai számára valósult meg. Azért, hogy az elvtársak ne érezzék a saját bőrükön az általuk létrehozott rendszer hiányosságait – a mindennapos áruhiányokat, az állami vállalatok által készített áruk rossz minőségét – létrehoztak egy bolthálózatot, ahol csak ők és családtagjaik vásárolhattak. Ezeket a kantinokat nyugati országokból importált minőségi áruval töltötték fel, és a bennfentesek ezekért a kurrens cikkekért az eredeti árnak csupán töredékét fizették. A kiváltságosok számára fenntartott boltokban egyébként megtalálhatók voltak mindazok az árucikkek, amelyeket a törzsvásárló kommunista politikusok agitációs beszédeikben a burzsoá társadalom kispolgári csökevényének nyilvánítottak, amely “azt a célt szolgálja, hogy lerombolja a munkásosztály öntudatát, és csökkentse a fogyasztói társadalom posványába süllyedt dolgozó emberek éberségét a kizsákmányoló kapitalistákkal szemben.”
A krónikus lakáshiány nehézségein úgy tették túl magukat, hogy a főváros legelőkelőbb negyedeiben soron kívüli telefonvonalakkal ellátott, és fényűző bútorokkal berendezett luxusvillákat építtettek maguknak államköltségen. Mindezek után természetes, hogy a legdrágább nyugati kocsikon közlekedtek – amelyek kiutalására sem kellett 5-10 évet várniuk, mint az átlagpolgároknak a korszerűtlen keleti gépkocsikra – a jól megérdemelt szabadságukat pedig szintén közpénzen épített és karbantartott zártkörű luxusnyaralókban töltötték. Az elvtársaknak a külföldi utazások sem jelentettek gondot. Amíg a közönséges halandó csak háromévente, és túszok (családtagok) hátrahagyásával mehetett Nyugatra, addig kádereink szolgálati útlevéllel, államköltségen utazgattak. Rájuk nem vonatkozott a maximálisan kivihető 70 dolláros keret, rajtuk nem takarékoskodott az állam a valutával.
Öreg napjaik gondtalanságának biztosítása érdekében a derék bolsevikok olyan kitüntetéseket osztogattak egymásnak, amelyek feljogosították őket arra, hogy nyugdíjba menetelük után is megkapják a teljes fizetésüket, és megtarthassák korábbi kiváltságaikat. Emellett létrehozták a nyugdíj melletti “szaktanácsadás” intézményét is azok számára, akiknek ezek után még anyagi nehézségeik támadtak volna. Kitüntetéseik arra is feljogosították őket, hogy gyermekeiket a pályaalkalmassági vizsgán elért eredményre való tekintet nélkül felvették az ország bármely egyetemére, vagy főiskolájára. Idővel a párt hű katonái sem maradtak diploma nélkül. Amikor kezdett kínossá válni, hogy az országot csupa elemi iskolát, illetve inasiskolát végzett tökfilkó vezeti, létrehozták a Marxizmus–Leninizmus Esti Egyetemet. Ezen a népnyelv által csak Foxi Maxi Egyetemnek nevezett kétéves ideológiai továbbképzésen nem lehetett megbukni, Itt még a legostobább fajankó is “diplomát” szerzett. Azt ugyan nem tudták elintézni, hogy a dínomdánomokkal összekötött vadászatokból is kiöregedve ne kelljen egyszer eltávozniuk ebből a földi Paradicsomból, de arról még haláluk előtt gondoskodtak, hogy a temetésük katonai díszpompával történjen, és hogy a néptől jól elszeparált, államköltségen karbantartott temetőben hajthassák fejüket örök nyugalomra.
Az emberi gyarlóságon túlmenően ideológiailag ennek a rendszernek a legalapvetőbb tévedése az volt, hogy nem számolt az emberi önzéssel. Aquinói Szent Tamás már a XIII. században megmondta, hogy: “Az ember igazán csak azzal törődik, amit a sajátjának mondhat.” Ennek tudható be, hogy a kommunista ideológusok által erőltetett össznépi tulajdon nem vezetett eredményre. A személytelen állam a legrosszabb gazda. Régi igazság ugyanis, hogy ami mindenkié, az tulajdonképpen senkié; a gazda nélkül maradt jószág pedig előbb-utóbb ebek harmincadjára kerül. A közös célok megvalósítása érdekében ma még kevés ember mozgósítható. A ma embere a fejlődésnek még nem áll azon a fokán, hogy önzetlenül munkálkodjon mások érdekében. Jelenlegi szintünkön természetes ösztöneink még arra késztetnek bennünket, hogy gyarapodjunk, küzdjünk a jólétért, a sikerért, az erkölcsi elismerésért. Ahhoz, hogy az ember másokért dolgozzon, az egész univerzum fejlődése érdekében tevékenykedjen, előbb el kell érni az anyagi jólétnek azt a fokát, amikor a mindennapi szükségletek kielégítése már senkinek sem jelent gondot. Amíg természetes ösztöneinket nem tudjuk kiélni, amíg negatív, földhözragadt gondolkodásmódunkat nem tudjuk legyőzni, addig nem lehet elvárni az emberektől, hogy magasabb rendű szempontok szerint cselekedjenek.
Itt a Földön a kommunisztikus elvek megvalósítása évszázadok múlva lesz csak lehetséges, akkor is kizárólag abban az esetben, ha a társadalom irányítását arra érdemes, kiváló képességekkel és kifogástalan erkölcsi érzékkel rendelkező emberek végzik. Erre egyébként már akadt példa az emberiség történetében. Történeti leírások szerint az Inka Birodalomban csírájában már fellelhetők voltak a jövő kommunisztikus elvei. Az inkák jól szervezett társadalmában is állami tulajdonban volt a föld, az épületek és egyéb javak, ennek ellenére az ott élők nagyobb létbiztonságban éltek, és több szabadságot élveztek, mint az általunk létrehozott kommunizmusban.
A kommunista eszmék megvalósításának újkori kísérlete azonban nemcsak az emberi gyarlóság miatt fulladt kudarcba. Ebben a formában már maga az idea is eleve halva született. Egy ismert magyar író, Müller Péter szellemesen kifejtett hasonlatával élve az élet nem más, mint egy nagy sakkjátszma. A sakkban ugyanúgy ahogy az életben csak akkor lehet sikert elérni, ha az ember felismeri a mozgató erők működési mechanizmusát, amelyek nem mások mint az univerzum törvényei, az isteni erők színrelépése. A fekete-fehér kockás sakktábla és a szimbólumrendszert alkotó bábuk az élet titkát sűrítik magukba. Ezen a terepen zajlik a Jó és a Rossz, a fehér és a fekete erők küzdelme. Ennek a szemléltető eszköznek a létrejötte korántsem a véletlen műve, mivel a sakk eredetileg nem társasjáték volt, hanem egy ősi brahman beavatási szertartás része. Ebből kiindulva Karl Marx a kommunizmus szülőatyja meglehetősen gyenge játékosnak bizonyult, mert nem ismerte fel a szimbólumrendszert. A klasszikus kapitalizmus embertelenségét és a klerikalizmus képmutatását látva úgy vélte eljött az idő egy humánus társadalom létrehozására. Igazságtalannak tartotta, hogy ebben a játékban kiváltságos futók, bástyák és más vezérek vannak. Felháborította, hogy a figurák többsége csak egyet léphet, a kisebbség viszont átszeli az egész táblát. Úgy gondolta, hogy ez a visszásság csak abban az esetben szüntethető meg, ha minden bábu egyenlővé válik. Szociális érzékenysége odáig ragadtatta, hogy az összes figurát egy szürke uniformizált masszába olvasztotta. A termelőerők fejlődésének és az osztályharcnak a folyamata ahhoz a felismeréshez vezette, hogy ennek a világdrámának a végső kimenetelét a paraszttá lefokozott bábuk fogják eldönteni. Eszméinek vezérfonalává tette, hogy a világ népei csak akkor válnak egyenlővé, azután szűnik meg a különbség ember és ember között, ha elhal a “királyság”, sőt végül a “fekete-fehér kockák is összemosódnak”.
Ennek a sajátos szabályok szerint elindított játszmának azonban példa nélküli következménye lett a világtörténelemben. A parasztokat nem kellett biztatni, hogy leüssék a tábláról a vezéreket, ezt már a parti kezdetén kíméletlenül megtették. A helyüket a saját fajtájukkal töltötték be, és elkezdtek játszani. Ebben a felállásban viszont az élet törvényei sehogy sem akartak működni. Ezt látva egy darabig még kínlódtak, majd végül felhagytak a játékkal anélkül, hogy bárki is mattot adott volna nekik. Hiába volt rengeteg paraszt a táblán, nem volt aki hatékonyan mozgassa őket, saját képességeik pedig nem tették lehetővé, hogy megszervezzék a játszmát. Ez a rendszer tehát ebben a formában életképtelen volt. A bevezetésével járó tengernyi kín, szenvedés és tragédia némi előrelátással elkerülhető lett volna, de a megalkotója nem rendelkezett kellő kombinációs készséggel.
Jogilag minden ember egyenlő. Faji, felekezeti vagy társadalmi hovatartozás alapján nem lehet különbséget tenni ember és ember között. A minőséget tekintve azonban óriási különbség van az egyének között. Ennek oka a lélek eltérő fejlettségi szintje. A sakk szimbólumrendszerénél maradva a bástya olyan személy, aki elsáncolja magát, és képes megvédeni az övéit a frontális támadásokkal szemben. A futó gyors helyváltoztatásával tűnik ki a többiek közül. Keresztirányú mozgásával gyakran okoz váratlan meglepetést az ellenfél háta mögött. Ugyanakkor rugalmas, mert amilyen gyorsan támad, ugyanolyan gyorsan képes a visszavonulásra. A ló olyan embert szimbolizál, aki át tudja ugrani az élet akadályait. Nem torpan meg a váratlan nehézségek előtt, hanem istenadta tehetsége révén felülemelkedik a problémákon. Nincs értelme tovább folytatni a hasonlatot, hiszen mindenki sejti már, hogy miről van szó. A legfontosabb feladatot betöltő figura szerepére azonban érdemes még kitérni. A király született vezető, aki arra hivatott, hogy nagy tömegeket irányítson. Érdekes, hogy ennek a figurának a létjogosultságát a kommunizmusban sem vitatták, mivel bőven akadtak olyan hat elemit végzett funkcionáriusok, akik erre a posztra ácsingóztak.
Marx csak a bábukat látta, amikor az eszméit megalkotta. Nem vette észre a mögötte munkálkodó erőket. Az igazi profik játéka azonban nem csupán figuratologatás. Így vélekedik erről egy nagymester: “Én nem bábukat, hanem erőviszonyokat látok magam előtt. Számomra a futó nem fényesre csiszolt bábu, amelynek egy kis fekete gömb van a fején, hanem egy ferde erő, ami átszeli a világos mezőket. A király sem az a fabábu amit nem lehet leütni, hanem a szívem, amit védelmeznem kell. Minden partinak van egy dinamikus sémája. Ez leginkább egy sűrű szövésű energiahálóhoz hasonlítható, ahol pontosan látom, hogy ha az egyik szálat meghúzom, mi minden rándul össze benne. Akkor is erőket látok, ha a sakktábla előtt ülök, számomra minden figura egy speciális erőforrás jelképe. A bábut ugyan a kezem fogja, de a lelkem irányítja. Ezért van az, hogy a jövőbe látok. Pontosan megjelenik előttem, hogy miként alakul a játszma az elkövetkező tizenkét lépés során. Aki csak a figurákat látja maga előtt, az nem sakkozó, hanem dilettáns.”
Marx sajnos nem rendelkezett ezzel a képességgel, ő csak amatőr játékos volt. Ahhoz, hogy valaki átlássa a világunkat mozgató láthatatlan erők szövevényes rendszerét, spirituális tudással kell rendelkeznie. Marx azonban meg sem kísérelte ennek a mechanizmusnak a felderítését, ateista beállítottsága alapvetően gátolta őt abban, hogy a problémát ebből az irányból közelítse meg. Így nem csoda, hogy eszméi zátonyra futottak a történelem viharos tengerén. Az általa meghirdetett demokratikus elvek azonban nem vesztek el örökre. A következő évezredben élő utódaink tudati fejlődési szintje biztosan elérkezik arra a szintre, amikor már nem okoz gondot az emberközpontú, kizsákmányolás-mentes társadalom megvalósítása. Ez a rendszer nem csak az általános jólétet fogja biztosítani, hanem az emberi önrendelkezés maximális tiszteletben tartását is. Remélhetőleg addigra megszületik az a teoretikus is, aki képes lesz kidolgozni ennek az univerzális társadalmi rendszernek a sikeres működtetéséhez szükséges szabályokat.

A világ társadalmi rendszereit azonban minden időben működtetni kell, és ennek sikere nem függ a politikai pártoktól, és nem függvénye a politikai berendezkedésnek sem. A társadalmi haladás előfeltétele ugyanis az új érték létrehozása, a birtoklási forma, a tulajdonos személye másodrendű kérdés. Bármennyire meglepő, de egy ország, egy társadalom boldogulása szempontjából teljesen mindegy, hogy a termelőeszközök, vagy a megtermelt javak kinek a kezében összpontosulnak. Semmi jelentősége sincs annak, hogy egy ország nemzeti jövedelme össznépi tulajdonban van, vagy X illetve Y nevén a bankban, mert hiába van bárkinek bármekkora összeg a nevén, egy bizonyos szint felett az illető már nem tud mit kezdeni a pénzével. Kissé leegyszerűsítve ez azért van így, mivel senki sem tud egyszerre két ebédet megenni, két autóba ülni, két lakásban lakni, és senki sem tudja pénzét halála után magával vinni a túlvilágra. A nemzetgazdaság szempontjából tehát mindegy, hogy a pénz kinek a nevén van, a lényeg az, hogy az országban maradjon, mert így a nemzeti vagyon részévé válik. Ha valaki nem hajlandó forgatni, befektetni a pénzét, akkor ezt megteszi helyette az állam a bankon keresztül, de befektetni csak azt lehet, ami megvan.
Az sem probléma, ha a tulajdonos halála után az örökösök esztelen költekezésbe kezdenek, mivel az így felszabaduló pénz nem vész kárba, hanem bekerül a gazdaság vérkeringésébe, tovább pezsdítve a vállalkozási kedvet. Ebben a folyamatban tehát a lényeg nem a tulajdonos személyében van, hanem hogy a gazdaságot milyen módon tudjuk a leghatékonyabban működtetni, hogyan tudunk minél több értéket előállítani. Meg kell tehát keresni azokat a személyeket, akik rátermettségüknél fogva a legtöbbet képesek kihozni az ország iparából vagy mezőgazdaságából, és a szó szoros értelmében nekik kell adni az országot. Ha a polgárok zöme csak úgy hajlandó szívvel-lélekkel és maximális erőkifejtéssel dolgozni, ha munkahelye a saját tulajdonában van, akkor a lehető legszélesebb körű privatizációt kell végrehajtani. Mindent annak kell odaadni, aki a legtöbbet képes abból a dologból kihozni. A megtermelt javak ugyanis végső soron össztársadalmi tulajdont képeznek, ahol a polgárok gazdagok, ott előbb-utóbb az állam is gazdag lesz.
Ezek az elvek a tulajdonviszonyokon kívül a gazdasági tevékenység minden egyes mozzanatára érvényesek. Sok országban még ma sincsenek tisztában azzal, hogy a megtermelt javak értékesítése, díjazás ellenében való átengedése során nincs meghatározó szerepe az árnak. Az árutermelő vagy szolgáltató tevékenységnél a nyereség, a hatékonyság a fontos, nem pedig az ár. Az árucikkek egységárát, vagy a szolgáltatások díjtételét úgy kell megszabni, hogy a termelő illetve szolgáltató egységek maximális hatékonysággal üzemeljenek. Nem az a fontos tehát, hogy minek mennyi az ára, hanem hogy az a bizonyos tevékenység mennyi nyereséget hoz. Egy példával alátámasztva, hiába emelik valamely országban a vasúti díjtételeket, ha az utasok nem tudják megfizetni a jegy árát. A vonatnak kevés utas esetén is indulni kell, az üzemeltetési, pályafenntartási és egyéb rezsiköltség ugyanakkora marad, a bevétel pedig elenyésző. Ilyenkor a józan ész szabálya szerint nem növelni, hanem éppen ellenkezőleg, csökkenteni kellene a jegy árát. Ha megtelnek a vonatok, akkor ebben az esetben még akkor is nagyobb a nyereség, ha féláron adják a jegyeket. Még fokozottabban érvényesül ez a hatás a kulturális szolgáltatások terén. Pl. a mozikban akkor is le kell vetíteni egy filmet, ha csak néhány ember tudja megváltani a jegyet.
Ennek ellenére rövidlátó politikusok inflációval fenyegető gazdasági tendenciák esetén rögtön elkezdik emelni az árakat, katasztrófába sodorva ezzel az országot. Ha ugyanis a béreket nem növelik az árakkal együtt, akkor csökken a fogyasztás, melynek következtében megtelnek a raktárak, és üresen maradnak a szolgáltató egységek. Ennek törvényszerű következménye a tömeges elbocsátás és a létbizonytalanság. Akinek nincs munkája, jövedelme, az nem tud vásárolni, ráadásul azok is korlátozzák fogyasztásukat, akiknek van pénzük, mert félnek a bizonytalan jövőtől. Ez a folyamat egy idő után öngerjesztővé válik, és az ország gazdaságának teljes lerombolását eredményezi. A gazdasági káosz törvényszerű következménye még, hogy ijesztő mértékben romlik a közbiztonság, mivel ebben az egyre bizonytalanabbá váló időszakban nem csak a profi bűnözők aktivizálódnak, hanem megjelenik az egzisztenciális bűnözés is. Az elszegényedés miatt rohamosan nő azoknak a száma, akiket a szükség, a nyomor visz rá, hogy kisebb-nagyobb bűncselekményeket kövessenek el azért, hogy felszínen tarthassák magukat és családjukat.
Tovább súlyosbítja a helyzetet, hogy mivel a világban minden mindennel összefügg, a nehezedő életkörülmények tönkreteszik az élet más tevékenységeit is, pl. a kultúrát, a sportot, az egészségvédelmet. Ezzel együtt fokozatosan romlanak az emberi kapcsolatok, amely visszacsatoló hatást gyakorol a hibás mechanizmust elindító okra, egyre lehetetlenebbé téve a belőle való kilábalást. Sajnos ma még számos olyan ország van a Földön, ahol nem képesek átlátni ezt az egyszerű folyamatot. Ez az ok-okozati összefüggés pedig olyan alapvető közgazdasági szabályon alapul, amelyet a piacgazdálkodásra vonatkozó tanulmányaik alapján minden politikusnak és gazdasági szakembernek illene ismerni. Ezt a folyamatot tehát nem az univerzális törvények irányítják, az események csak a végkifejlet után kerülnek a külső, egyensúlyt helyreállító erők hatáskörébe, a felelősségre vonás és az újrakezdés ugyanis már a karma törvényei szerint zajlik. A dualizmus törvényét, az univerzum egyensúlyra, kiegyenlítődésre irányuló törekvését tehát életünk legkisebb megnyilvánulásában sem hagyhatjuk figyelmen kívül, mivel ez a továbbfejlődésünket veszélyeztetné, amely nem marad következmények nélkül.
Az árakon túlmenően az adók meghatározásánál is körültekintően kell eljárni, mert nem az az állam lesz a leggazdagabb, amely a legnagyobb mértékű adót veti ki a polgáraira. A tőkés országok már régen rájöttek arra, hogy a magas adók visszafogják a gazdaságot. Tulajdonképpen egy ország boldogulása szempontjából az adók számszerű mértékének nincs meghatározó szerepe. Az adóhatárok megállapítását optimumszámítások alapján célszerű végezni. Sok országban tapasztalták már, hogy minél alacsonyabb a vállalkozásokra kivetett adó százalékos aránya, annál nagyobb az államkincstár bevétele. Az alacsonyabb adók mozgásba hozzák a gazdaságot, növelik a megtermelt javak mennyiségét, és nem utolsósorban csökkentik a munkanélküliséget. Az egzisztenciális problémák megszűnésével az embereknek nem csak a munka-, hanem az életkedvük is növekedik, amely tovább mobilizálja a társadalmat. Az adókat tehát mindaddig csökkenteni kell, amíg a bevételek növekednek.
Az sem baj, ha az állam az adókulcsok további csökkentésével mesterségesen alacsony szinten tartja az adóbevételeit. Ebben az esetben ugyanis a vállalkozók öntevékeny országépítésbe kezdenek. Az alábbi példák alapján ennek bekövetkezése könnyen belátható. Amennyiben valakinek sok a pénze, hiába veszi meg magának akár a legdrágább kocsit is, ha nem tudja hol használni. A pénzéből tehát utat épít a környezetében, később kulturális, oktatási célokra nyújt támogatást, hogy a gyerekeinek legyen hol tanulni, vagyis olyan feladatokat vállal magára, amelyek tulajdonképpen az állam kötelességei lennének. Ráadásul ily módon többet ad, mint amennyit az állam többletadóval elvonhatna tőle, mivel ezt személy szerint ő adja, és ez jogos büszkeséggel tölti el. Előbb-utóbb azok az újgazdag vállalkozók is erre az útra lépnek, akiknek korábban nem volt lehetőségük arra, hogy belekóstoljanak a jólétbe. Először még össze-vissza vásárolnak maguknak mindent, de egy idő után rájönnek arra, hogy ezt is meg lehet unni, és amikor már csömört kapnak a fogyasztói társadalom örömeitől, elkezdenek gondolkodni, hogy milyen módon költhetnék el pénzüket hasznosan. Ekkor rendszerint felébred bennük a közösséggel szemben érzett felelősség, és alapítványok vagy adományok formájában rendszeresen segítik az arra rászorulókat.
Az ember természetes ösztöneit tehát nem elnyomni kell, hanem maximális mértékben ki kell használni, építeni kell rá, mert csak így lehet egy társadalmat hatékonyan működtetni. A jövő politikusainak alkalmazkodniuk kell az emberek változó ösztöneihez, és mindig olyan gazdaságpolitikát kell folytatni, amely az adott fejlettségi szinten a legtöbbet képes kihozni belőlük. A politika van ugyanis az emberért, és nem az ember egy öncélú politikáért. Az ember nem azért született, hogy elvakult, dogmává merevedett eszméket szolgáljon, hanem a politikának kell szolgálnia az embert, hogy képes legyen minél magasabb fokon megvalósítani önmagát. Az ilyen politika nem csak azt teszi lehetővé, hogy a világ természeti kincseit minél több ember élvezhesse, hanem hozzájárul a társadalmi feszültségek mérsékléséhez is, mivel a magántulajdon csökkenti az állampolgárok egyéni kiszolgáltatottságát, és biztosítékot nyújt az állam esetleges túlkapásaival szemben.
Ennek a politikának a követése természetesen nem jelenti azt, hogy bele kell nyugodnunk az emberi gyarlóságokba, és ne tegyünk semmit ellenük. Az ember negatív tulajdonságainak megváltoztatása, az önzés, a haszonlesés, a kapzsiság, a bosszúállás és más primitív ösztönök leküzdésének elősegítése rendkívül fontos feladata minden társadalomnak. Az embereket azonban nem lehet egyik napról a másikra megváltoztatni. Ha az állam maximális mértékben támogatja a kulturális és vallásoktatást, akkor az általános műveltség szintjének emelkedésével fokozatosan érettebbé, kulturáltabbá válik a társadalom. Mind több negatív tulajdonságától szabadul meg az egyén, és egyre közelebb kerül ahhoz a szinthez, amely a magasabb rendű embertípusra jellemző. Ekkor már nem alantas ösztönök fogják irányítani az emberiséget, nem lesz szükség olyan politikára, amely kénytelen az emberek negatív tulajdonságait is pozitív célok szolgálatába állítani, mert mindenki a közösségi boldogulás útját fogja keresni, és minden erejével, képességével azon lesz, hogy az univerzális fejlődést elősegítse.
Ma még azonban messze vagyunk ettől. A politikai és a gazdasági élet irányítói jelenleg nem alkalmazzák ezeket az elveket, még nem tudatosult bennük cselekedeteik mindenre kiható következménye. Ennek tudható be, hogy a szegénység mind nagyobb méreteket ölt, miközben a gazdagok egyre gazdagabbá válnak. Sokan nem is sejtik, hogy ez a folyamat ugyanolyan következményekkel fog járni, mint a korábbi évszázadok társadalmi visszásságai. Mivel a büntetés mindig a kor szokásainak, elvárásainak megfelelően megy végbe, ez most sajátosan fog alakulni. Nem lesznek vérengzések, kivégzések, mint az előző társadalmakban, mert ma már a pozíciójukkal visszaélők sem ölnek meg senkit. Sorsuk az lesz, amit embertársaikkal tesznek. A tömegek elnyomorítása végső soron az ő elszegényedésüket fogja eredményezni. Kövessük nyomon ezt a folyamatot egy témába vágó területen.
Furán hangzik, de az egészséges táplálkozást elősegíti a szegénység is. Akinek nem telik húsra, az szóját eszik; és nem fogyaszt élvezeti cikkeket. Először csak kényszerből teszi ezt, de később, amikor rájön, hogy ez az életmód milyen kedvező hatást gyakorol az egészségére, már nem is bánja, hogy így alakultak a dolgok. A széles néptömegeket nyomorba taszító gazdagok nem gondolnak arra, hogy jelenlegi magatartásukkal “maguk alatt vágják a fát”. Aki egyszer megtapasztalta az egészséges táplálkozás előnyeit, az soha többé nem fog húst és hústartalmú termékeket enni, nem fogyaszt alkoholt, nem kezd el újból dohányozni, s nem veszi meg a cukorral, valamint különféle vegyszerekkel preparált gyári édességeket. Ehelyett önellátásra rendezkedik be, és ezt az életvitelt akkor is tovább folytatja, ha később lehetősége nyílna a gyári termékek megvásárlására. Minél nagyobb mértékű tehát egy országban a szegénység, annál nagyobb a valószínűsége a piac tartós zsugorodásának. Ha valaki kiesik a fogyasztói társadalomból, az többé már nem fog oda visszatérni. Vagy azért, mert lecsúszik, elzüllik, végleg keresőképtelenné válik; vagy mert nem akar visszatérni. A szegénység ugyanis megváltoztatja az emberek gondolkodásmódját, értékítéletét is, melynek következtében nem csak a gyári élelmiszerek, hanem a feleslegesnek ítélt ipari termékek vásárlásától is tartózkodni fognak.
A folyamat eredményeként rohamosan csökken a potenciális vásárlók köre, melynek következtében mind több vállalkozás jut csődbe. A gazdag gyárosok, bankárok és egyéb pénzemberek tehát a jelenlegi magatartásukkal önmagukat teszik tönkre, taszítják nyomorba. Előbb-utóbb ők is ugyanarra a sorsra jutnak, mint a mostani fogyasztásképtelenségre kényszerített tömegek. Embertársaik szegénységbe taszításának következménye az lesz, hogy ők is megismerik a szegénységet. Az ő helyzetük azonban nehezebb lesz, mert őket nem csak a nélkülözés, hanem vagyonuk elvesztésének tudata is sújtja. Ez olyan lelki teherként fog rájuk telepedni, ami megakadályozhatja a tudati átalakulásukat, a megváltozott helyzethez való alkalmazkodásukat, ami törvényszerűen családi tragédiákhoz fog vezetni. Végső soron ők is ugyanarra a sorsra jutnak, mint a feudalizmus arisztokratái, jelenlegi magatartásukkal önmagukat likvidálják. Tartós hatalomra, jólétre csak egy igazságos társadalomban lehet szert tenni. A hatalmukkal visszaélőket, az élősködőket a karma minden korban kiselejtezi, még akkor is, ha ezzel az érintettek nincsenek tisztában.

Az élet mozgatórugói
Hawking elméletének alapján könnyen megérthetjük az anyagot összetartó legrejtélyesebb erő, a kohézió hatásmechanizmusát is. Fizikai ismereteink alapján tudjuk, hogy minél kisebb részecskékre bontjuk az anyagot, annál erősebb az alkotóelemei közötti kötőerő. Az atomok világában az atommag olyan erős vonzerőt gyakorol a körülötte keringő elektronokra, hogy az atom csak magfizikai eszközökkel rombolható szét. Molekulán belül az összetartó erőt a különböző atomok legkülső elektronhéjának elektronhiánya, illetve elektrontöbblete hozza létre. Ez az úgynevezett kémiai illetve kristályszerkezeti kötés már nem olyan erős, mint az atomi, de a molekulák megbontása itt is csak jelentős energiabefektetés útján lehetséges. A molekulákat a kohéziós erő tartja össze. A kohéziós erő nem más, mint az anyagrészecskék – jelen esetben a molekulák – egymásra gyakorolt vonzóereje, amely az anyag negatív energiakisugárzásának a következménye. A kohéziós erő már olyan gyenge, hogy az egyes molekulákat mechanikus úton is el lehet választani egymástól. Ha azonban egy anyag molekuláit egyesíteni akarjuk, vagyis egybefüggő formában növelni akarjuk az anyag tömegét, akkor a molekulákat szoros érintkezésbe kell hoznunk egymással. Gázok és folyadékok esetén ez nem jelent problémát, szilárd anyagoknál azonban ez csak úgy oldható meg, ha az egyesíteni kívánt anyagrészecskéket előzőleg megolvasztjuk, vagy az egyes molekulákat nagy nyomáson egymáshoz préseljük.
Az anyag molekuláinak összetartó ereje tehát az egynemű energiakisugárzás következménye. Az előző fejezetekben már láttuk azt is, hogy a pozitív energiakisugárzás taszítólag hat az anyagra. A szubatomi energiasugárzás azonban kellő koncentrációban nem csak arra képes, hogy eltaszítsa magától az anyagot, hanem arra is, hogy az anyagot besugározva csökkentse, semlegesítse a molekulák közötti összetartó erőt. A pozitív energiasugárzásnak ezt a tulajdonságát használják ki a Fülöp-szigeteki healerek is, amikor a testünket felépítő molekulák közötti összetartó erőt semlegesítve az ujjaikból kiáramló energiával szétnyitják a bőrt, és kés nélkül elválasztják egymástól az egészséges és beteg szöveteket.
Ennél a fajta operációnál sokak számára érthetetlennek tűnik az is, hogy a szétnyitott testrészek hogyan képesek varratmentesen összezáródni. Ennek a jelenségnek az a magyarázata, hogy a seb két szélén, a szétnyitott és az egybefüggő szövetek határán álló molekulák átmeneti állapotban vannak. Ezekre a molekulákra már nem hat olyan erős energiasugárzás, amely teljes mértékben semlegesítené a közöttük ható kohéziós erőt, így az energiabesugárzás megszüntetése, vagyis az operáció befejezése után a határhelyzetben lévő molekulák ismét szorosan egymáshoz tapadnak. Ez a szoros kötődés viszont azzal a következménnyel jár, hogy a mellettük lévő szomszédos molekulák is olyan közel kerülnek egymáshoz, hogy közöttük is érvényesülni tud a kohéziós összehúzó erő. A kohéziós kötést helyreállító folyamat azután láncreakciószerűen végighalad a szétnyitott testfelület teljes hosszában úgy, hogy mindkét irányból egyre szűkül a seb, míg végül minden nyom nélkül cipzárszerűen bezáródik.
Ennek a típusú műtétnek a másik érdekessége az, hogy varratmentes összeforradás akkor is létrehozható, ha a healerek az egyes testrészek szöveteit teljes keresztmetszetben elválasztják egymástól. Tudjuk, hogy szilárd anyagok esetén két egymáshoz illesztett test normál körülmények között nem képes “egybeforrni”, mert a felületi egyenetlenségek megakadályozzák, hogy az egymással szemben fekvő molekulák olyan közel kerüljenek egymáshoz, amely lehetővé tenné a kohéziós kötést. A pozitív energiabesugárzás azonban csökkenti az összeillesztendő szövetdarabok közötti kohéziós erőt, és ezzel az anyagegyesítés felületi egyenetlenségből eredő gátja megszüntethető. A Yang jellegű szubatomi energiabesugárzás hatására a tésztaszerűen egymásba gyúrt szövetek összeforrnak. Az energiabesugárzás megszüntetése után az egymással érintkező molekulák közötti kohéziós kötés stabilizálódik, ami a továbbiakban biztosítja az összeillesztett szövetek hegképződés nélküli folytonosságát. Aki részletekbe menően is tájékozódni szeretne erről a fajta műtétről, olvassa el Shirley MacLaine: Benső útjaimon című könyvét. Nagy értéke ennek a személyes tapasztalatokon alapuló műnek, hogy minden elfogultságtól mentesen, hitelesen számol be az eseményekről.
A földönkívüliek is alkalmazzák ezt a technikát. Agyműtétek esetén egy Yang jellegű energiakéssel körbevágják a koponyát, majd leemelik a fejtetőt. Így az agy bármely része könnyen hozzáférhetővé válik. Ezután a szubatomi manipulátorral kivágják az agydaganatot, vagy agyvérzés esetén elgőzölögtetik a sérült eret, majd visszahelyezik a koponyatetőt. Végül a Yang jellegű energiakeltővel körös-körül besugározzák az érintkezési felületeket, ahol a lecsökkent kohéziós erő lehetővé teszi az elválasztott molekulák szoros érintkezését, ami nyom nélkül összeforrasztja a szöveteket. Ennél a max. fél órás műtétnél még a hajat sem kell leborotválni. Elég kétfelé fésülni, és az ideiglenes választék, valamint a homlok körül elvégezhető a koponyaszétválasztás. Utókezelésre, kórházi ápolásra itt sincs szükség. A többi pszí-sebészeti beavatkozáshoz hasonlóan a beteg az operáció után ebben az esetben is hazamehet.
A hírek szerint a sebhelymentes operációk széleskörű elterjedésére már nem is kell olyan sokáig várnunk. A hivatásos orvosok idegenkednek ugyan a pszichotronikai módszerek alkalmazásától, ennek ellenére már megtették az első lépést a varratnélküli sebgyógyulás irányába. Ennek alapjául egy magyar találmány szolgál. Dr. Juhász Zsuzsanna, a Kun utcai kórház sebészének eljárása szerint két szilikonba ágyazott szupermágnest ragasztanak fel a megnyitandó testfelületre, és közöttük metszik fel a bőrt. A műtét elvégzése után a felső bőrréteget nem varrják össze, hanem a rendkívül erős mágnesrudakat egymáshoz illesztik, amelyek a kohéziós erőt lecsökkentve elősegítik a bőr molekuláinak szoros illeszkedését. Az eredmény: a seb gyorsabban gyógyul, elmarad a fájdalmas varratkiszedés, és ennek nyomaival sem kell számolnunk. A szikével megsértett sejtek azonban itt is csak varratképződéssel tudnak gyógyulni úgy, hogy ebben az esetben kismértékű sebhellyel még számolnunk kell. A módszer sikeres alkalmazásának alapvető feltétele, hogy a mágneseknek ne az északi, hanem a déli, vagyis a Yang jellegű szubatomi energiarészecskéket kibocsátó pólusával sugározzuk be a sebfelületet, különben a kohéziós erő csökkenése nem jön létre. Ügyelni kell arra is, hogy a mágnesek ne kerüljenek akupunktúrás pont fölé, mert tartós és intenzív stimuláló hatásuk komoly egészségkárosodást okozhat.
Mellesleg a kohéziós erő semlegesítésének lehetősége a sebészeti eljárásokon kívül a fogászati beavatkozásokat is leegyszerűsíti. Ennek legmeggyőzőbb bizonyítéka, hogy a Fülöp-szigeteki healerek fogó nélkül húznak fogat úgy, hogy az ujjaikból kiáramló energiával felpuhítják a fogágyat. Ezután a fájdalom és a vérzés legcsekélyebb jele nélkül, puszta kézzel emelik ki az elszuvasodott fogat. Érdekességként megemlíthető még, hogy a Fülöp-szigeteki gyógyítók ezt a különleges képességüket nem tanulják, hanem velük születik. Azt tartják róluk, hogy ők a lemuriaiak leszármazottai, akik napjainkban is képesek arra, amire több százezer évvel ezelőtt élt őseik. Valami lehet ebben a dologban, mivel a Luzon-szigeti törzs körében ma is sok gyerek születik azzal a különös képességgel, hogy az ujjaik alatt szétnyílik a megérintett emberek bőre. A Földön kívüli civilizációk ennél is többre képesek. Nem egy bizonyítható esetről tudunk, hogy felnőtt emberek fogínyét koncentrált energiával besugározták, melynek hatására a kihúzott fogak helyén újak nőttek.
*
Az ellentétes előjelű kisugárzások speciális megnyilvánulási formáját figyelhetjük meg az akupresszúránál. Mint az I. fejezetben láttuk, ennél a gyógyítási módnál a Yin jellegű meridiánokat Yang-os, míg a Yang jellegű meridiánokat Yin-es ujjal kell kezelni. Ez első hallásra kissé meglepően hangzik, mivel az akupresszúrás szakkönyvek a legtöbb esetben olyan formában említik ezt a fajta kezelést, hogy ujjainkkal “energiát adunk be” a meridiánokba. Márpedig, ha egy Yang jellegű meridián üres, akkor a logika szabályai szerint Yang energiát kellene beadni, vagyis a normális az lenne, ha Yang-os ujjal végeznénk a kezelést. A hatásmechanizmus alapján azonban azt a következtetést lehet levonni, hogy az elektrostimulációhoz, a lézerakupunktúrához, vagy az ultrahangos akupunktúrához hasonlóan az akupresszúránál sem történik energiabeadás, hanem a töltéskiegyenlítődés stimulálás útján megy végbe. Az akupresszúra tehát nem tölti, hanem csak ingerli az energiapályáinkat, vagyis érintés útján szabályozza a meridiánokon áthaladó energia sebességét és mennyiségét. Amennyiben a Yang-os ujjunkkal Yang, a Yin-es ujjunkkal pedig Yin jellegű meridiánjainkat kezelnénk, akkor a kölcsönös vonzás következtében nem energiakiegyenlítődés, hanem energiaelvonás jönne létre, mert ha a meridiánban túl kevés az energia, akkor a kívülről rákapcsolt energiaforrás még azt a keveset is elszívja ami benne van. Ha viszont túl sok, akkor a telített energiapálya az erős vonzás következtében még több energiát szív magába az azonos jellegű ujjból, így még jobban feltöltődne. Akupresszúrás kezelésnél tehát a meridiánok energiaszintjének egyensúlyát csak stimulálás, jelen esetben töltéstaszítás útján lehet biztonságosan, és mellesleg a legcélszerűbb módon helyreállítani.
Akupresszúrás kezelés mágnesrúddal is végezhető, mert a permanens mágnesek elektronokban feldúsult vége nem más, mint egy koncentrált Yin energiaforrás, míg az ellenkező vége Yang energiával telített. Ha a mágnesrúd Yin energiát kibocsátó végével Yang jellegű, míg a Yang energiában dús végével Yin jellegű meridiánt kezelünk, akkor ezzel a módszerrel ugyanazt a hatást érjük el, mint akupresszúrás kezeléssel. Azt, hogy egy mágnesrúd melyik vége az elektronokban dús Yin jellegű, és melyik az elektronhiányos Yang jellegű, egy iránytűvel dönthetjük el. (Az iránytű északi, feketére festett pólusát a mágnesrúd Yin energiát kibocsátó vége magához vonzza. Vigyázat, túl közel ne vigyük a mágnest, mert átpolarizáljuk vele az iránytűt!) Az összecserélés elkerülése érdekében a mágnesrúd Yin jellegű végének oldalpalástjára fessünk egy fekete, a Yang energiában dús végére pedig egy fehér színű gyűrűt. Ezt követően már csak azt kell megjegyezni, hogy stimulálás esetén a rúd fehér színű vége a Yin jellegű, fekete színű vége pedig a Yang jellegű meridiánok kezelésére szolgál. 
ALNICO alapanyagú rúdmágnest alkalmazva rendkívül egyszerűvé és bárki számára alkalmazhatóvá válik az akupunktúrás kezelés. Egy ilyen oldalán leszigetelt olcsó mágnesrúd ugyanis könnyen beszerezhető, és mindenki számára lehetővé teszi, hogy önmagát kezelje. Ez az egyszerű eszköz áramot nem fogyaszt, kis helyen elfér, és ha az illető betartja a színkódra vonatkozó szabályt, akkor folyamatosan egyensúlyban tudja tartani meridiánjai energiaszintjét. A meridiánpontok szimmetrikus kezelhetősége, azaz a kezelési idő lerövidítése érdekében egyszerre 2 db, a II. fejezetben vázolt méretű mágnesrudat célszerű beszerezni. (A magyar mágnesgyártók közül legismertebb az Euromagnet Kft. Ferrit, Alnico, Neodímium és Szamárium mágnesek előállításával egyaránt foglalkoznak. Címük: 1102. Budapest, Szent László tér 20. (volt Remix épület). Tel/fax: 433 0050 és 257 7119. Honlap: http://www.euromagnet.hu Speciális igények kielégítésére Bors László villamosmérnökhöz is fordulhatunk. Címe: 1107. Budapest, Fertő u. 14. Tel: 262 6828, Fax: 295 2191. Mobil: 06-30-9612 103. E-mail cím: bors@fotexnet.hu ) 
Kobalt-szamárium alapanyagú szupermágneseket alkalmazva a hatás tovább fokozható. Ezt a fajta mágnest azonban csak az akupunktúrában kellő jártassággal rendelkező szakemberek alkalmazhatják, mivel a szupermágnesek térereje olyan erős, hogy használatuk megfelelő szakismeret hiányában tragikus következményekkel járhat. Egyébként az amerikai Ovonic-Synthet Mat. Co. kifejlesztett egy mágnesanyagot, amelynek a térereje tízszeresen felülmúlja a Kobalt-szamárium, illetve a Vas-neodímium-bór mágnesek erősségét is. Ráadásul ennek a nagy jövő előtt álló mágnesanyagnak az előállítási technológiája is igen gazdaságos.
Az előbbiekben kiderült, hogy akupresszúrával nem lehet a telített meridiánok energiaszintjét csökkenteni, mert – önmagunk kezelésekor azonos jellegű ujjak használata esetén – az energiahiányos meridiánból elvonódik, telített meridiánok esetén pedig fokozódik a töltésszint. Mágnesek alkalmazása esetén azonban módosul a helyzet, mivel egy erős permanens mágnes a nagy térerőkülönbség következtében már képes arra, hogy a telített meridiánokból energiát vonjon ki, azaz a tűs kezelésekhez hasonlóan csökkentse a meridián energiaszintjét. Ebben az esetben a Yang meridiánokat a mágnes Yang jellegű, azaz a fehér színnel jelölt pólusával, a Yin meridiánokat pedig a fekete színű, azaz Yin jellegű pólusával kell kezelni. Az egynemű töltések közötti vonzóhatás természetesen energiahiányos meridiánok esetén is érvényesül, ezért a töltéselvonó módszer alkalmazásakor fokozott gonddal járjunk el. A nagy térerejű ALNICO valamint a szupermágnesek akupunktúrás célra való gyártásával megoldható lesz majd a befogadó és a kormányzó vezetékekbe stimuláció útján bevitt káros energia utólagos kivonása is. A nagyon lemerült vagy erősen telítődött akupunktúrás pontok kezelésére célszerű beszerezni néhány darab kb. 1 mm vastag mágnestárcsát is. Amennyiben nem tudunk szövetbarát ragasztóhoz hozzájutni, akkor ragtapasszal rögzítsük őket a bőrfelületre. Ezeknek a tárcsáknak a mágneses erővonalsűrűsége a hosszú kezelési idő miatt nem lehet nagyobb 0,05 T-nál (500 Gaussnál).
A magnetopresszúrás kezelés nagy előnye, hogy ezzel a módszerrel ellentétes irányba is lehet befolyásolni a meridiánok állapotát. Ha pl. nem találjuk valamelyik energiapályánk tonizáló pontját, akkor a meridián töltöttségi szintjét oly módon is növelhetjük, hogy a szedáló pontból energiát vonunk el. Természetesen ez fordítva is igaz. Ha a tonizáló pontot energiaelvétellel kezeljük, akkor ez a meridiánra szedáló hatást gyakorol. Arról azonban ne feledkezzünk meg, hogy ezeknek a pontoknak csak az energiaszabályozó szerepe cserélhető fel, az egyes betegségekre gyakorolt hatása nem. A tonizáló pont mellett feltüntetett betegségek nem enyhülnek azáltal, hogy a szedáló pontot ellenkező módon kezeljük. Ebben az esetben a szedáló pont mellett felsorolt betegségek tünetei fognak változni aszerint, hogy milyen a meridián telítettségi szintje. Ha tehát a kezelt meridián energiahiányos, akkor a szedáló pontból elvont energia nem csupán az energiapálya töltöttségi szintjét fogja előnyösen befolyásolni, hanem az ehhez a ponthoz tartozó betegségeket is.
A nagy térerejű-, de különösen a szupermágnesek alkalmazásakor legyünk tekintettel arra, hogy a mágnes nem kizárólag a beteg meridiánjába, hanem az ellenkező végén keresztül a kezelést végző személy kezébe is sugározhat energiát, ezért az energiazavarok elkerülése érdekében mindig a mágnesrúd középső, semleges tartományát fogjuk meg. 
Szupermágnesek esetén ez nem okoz gondot, mert ezek olyan drágák, hogy nem lehet, és nem is érdemes hosszú rúdként alkalmazni. Tökéletesen megfelel 2 db 7 mm átmérőjű és 2 mm vastag lapka is belőlük. Ezeket ragasszuk egy 10-12 cm hosszú műanyag rúd két végéhez. Az eredmény ugyanaz, mintha mágnesrudat használnánk, és nem kell számolnunk szórt mágneses térrel. Mivel most a mágneslapkák túloldali mágneses sugárzása nem hasznosul, külön is választhatjuk a Yin és a Yang jellegű rudakat. Ez esetben 2 db 6-8 cm hosszú műanyag rúd végéhez ragasszuk a mágneslapkákat. Így kényelmesebbé és biztonságosabbá válik a magnetopresszúrás gyógymód alkalmazása. Hagyományos mágneseknél nem érdemes mágneslapkás szerelést alkalmazni, mert a két műanyag rúd vagy tok előállítási költsége meghaladja a mágnesrúd beszerzési árát.
A töltéselvonásos módszert egyébként eredményesen alkalmazhatják olyan healerek is, akiknek ujjaiból erős energiasugárzás áramlik ki. Ily módon azonban csak másokat képesek kezelni, önmaguk kezelésénél a töltéselvonás ugyanúgy nem jön létre, mint ahogy egy átlagember sem képes akupresszúrás úton a saját telített meridiánjaiból energiát elvonni. (Ha ez nem így lenne, akkor lépten-nyomon megbetegítenék magukat bőrük meridiánpontjainak véletlenszerű megérintésekor.) Nagyon hasznos szabály még, hogy, akár természetes úton gerjesztett energiával, akár mágnessel gyógyítunk, az energiaegyensúly helyreállításának ezt a módját csak végszükség, vagyis heveny betegségek fellépésekor alkalmazzuk. 
Energiaelvonás esetén meggyógyul ugyan a beteg, de csökkenni fog a bioenergia-szintje, ami azzal a hátránnyal jár, hogy a betegség később visszatérhet. Az energiahiányos meridiánok feltöltése útján történő gyógyítás viszont a beteg megnövekedett vitalitása következtében a legtöbbször végleges javulást eredményez. Az önmagukat kezelők ügyeljenek arra is, hogy amennyiben a mágnesrudat magukkal viszik, ne rakják hitelkártya, telefonkártya vagy mágneslemez, újraírható kompaktlemez, illetve hang- és videokazetta közelébe, mivel az általa keltett erős mágneses tér letörölheti vagy megrongálhatja a rajtuk tárolt információt. Ha a mágnes karóra közelébe került, vigyük el óráshoz, ahol demagnetizálják.
Közbevetőleg megjegyezve ez az eszköz arra is alkalmas, hogy végleg eloszlasson minden kétséget az akupunktúra hatásosságával kapcsolatban. Ehhez semmi másra nincs szükség, mint két mágnesrúdra, melyekből az egyiket le kell mágnesezni. (Ez bármelyik órásnál elvégezhető az erre a célra szolgáló váltakozó áramú tekerccsel.) Ezt követően akár magunk is meggyőződhetünk arról, hogy melyik fémrúd vált ki a szervezetünkben pozitív, illetve negatív hatást. A tudományosan végzett kettős vakteszt pedig az elfogultságtól mentes szakembereket is képes lesz meggyőzni a meridiánok létezéséről. Ennek lebonyolítása rendkívül egyszerű, mivel sem ránézésre, sem tapintásra nem tudja megállapítani még maga az alkalmazó orvos sem, hogy milyen acélrúddal dolgozik. Ezek után a kötözködők más csak azzal hozakodhatnak elő, hogy a szervezetre gyakorolt változást az acélrúd mágneses kisugárzása okozza. Ez az állítás oly módon cáfolható meg, hogy a vakteszt során a kezelést 1-2 centiméterrel az akupunktúrás pontok mellett végezzük. 
A nagy térerejű permanens mágnesek energiaregenerálási célra való alkalmazása valószínűleg radikális változásokat fog okozni az egészségügyi ellátás terén, mert ezzel a módszerrel a legtöbb ember képes lesz arra, hogy teljes mértékben karbantartsa és uralja szervezete energiaegyensúlyát, és ezáltal megőrizze, illetve visszaszerezze egészségét. Ezentúl nem kell költséges akupunktúrás kezelésekre járni, megszűnik a tűk esetleges gondatlan kezeléséből eredő fertőzésveszély, és miután nem hatolunk be a testbe, így elmélyült anatómiai ismeretekre sincs szükség a kezelések során. Arról azonban ne feledkezzünk meg, hogy a mágnesrúddal végzett magnetopresszúrás kezelés dokumentálása során az egyes akupunktúrás pontok mellett indexben tüntessük fel azt is, hogy a kezelés energiabeadás, vagy energiaelvonás formájában történt. Mivel ez az eljárás a legcsekélyebb fájdalommal sem jár, előnyösen alkalmazható gyermekeknél is. Ezzel a módszerrel még a laikusok sem tehetnek kárt magukban, mivel a mágnesrúd megfordításával a tévesen bevitt energia utólag könnyen kivonható, a kivont energia pedig pótolható. 
Kicsit komlikáltabb a helyzet, ha a téves kezelés hatása késleltetve jelentkezik. Pl. rekedtség esetén feltöltjük az egyik tüdőmeridiánunkat, de ezt a problémát nem ennek az energiapályának a zavara okozta, ezért a rekedtségünk nem múlik el. Könnyen előfordulhat azonban, hogy a kezelt oldalon a túltöltött tüdőmeridián másnapra vállfájdalmat okoz. Ez esetben a bevitt energia kivonásával, illetve célzottan a Lu2 akupunktúrás pont energiaszintjének csökkentésével a panasz megszűnik ugyan, de a fájdalom szintén nem fog másnapnál előbb enyhülni; és még néhány nap eltelhet, amíg végleg elmúlik. A gyulladási folyamatok megszűnése ugyanis a természetéből eredően nem megy egyik percről a másikra. Erre tehát számítsunk. A tévesen bevitt energia kivonásával a baj elhárítható, de a regenerálódás több napig is elhúzódhat. (Más úton azonban gyorsítható a gyógyulás folyamata. Ez esetben pl. gyógynövénykivonatos borogatással vagy reumakenőcs alkalmazásával rendszerint másnapra elmúlik a panasz.) 
Komplikációk tehát ennél az eljárásnál is felléphetnek. Ennek ellenére nincs okunk az elkeseredésre, mivel a magnetopresszúrával okozott baj még mindig könnyebben elhárítható, mint a hagyományos gyógyítással elkövetett orvosi műhiba. Egy téves diagnózis alapján alkalmazott rossz gyógyszer ugyanis beépül a megtámadott szövetekbe, ahonnan jóval nehezebben távolítható el, mint a helytelenül bevitt energia; és ez a megbetegített szerv életfunkcióinak fokozatos megszűnését eredményezheti. A magnetopresszúra tehát nem csak olcsóbb, hanem jóval biztonságosabb is, mint a vegyszerekkel történő gyógyítás, mert esetleges helytelen alkalmazása esetén nem okoz mérgezést a szervezetben. Most már csak egyetlen gond van, hogy még nem találták fel azt a készüléket, amely pl. egy színes tévé videó bemenetére csatlakoztatva bárki számára láthatóvá tenné meridiánjaink töltöttségi szintjét; vagy azt a szemüveget, amelyen át közvetlenül beleláthatnánk a testünkbe. Így az apró kis csakraként megnyilvánuló kezelési pontok megtalálása ma még kizárólag bőrellenállás-mérés útján lehetséges.
*
Az univerzum kialakulásának van egy rejtélyes és nehezen megközelíthető kísérőjelensége is, az idő. Sokan külön dimenziónak tekintik az időt, és úgy vélik, hogy az univerzum egészének szerves összetevője. Ez azonban nem így van, az idő létezése ugyanis csak a világmindenség egy meghatározott részére jellemző, az univerzum ettől elhatárolható régiójában, az abszolút világban az idő ismeretlen fogalom. Az idő tulajdonképpen az anyagi folyamatok lezajlásának visszatükröződése egy kényszerűen létrejött dimenzióban. Ennélfogva idő csak ott létezik, ahol anyag van. A valóságban az idő nem különálló dimenzió, hanem az anyagi világ következménye; az anyag mozgásának, változásának kényszerű velejárója.
Az anyagi világban lezajló események egymástól való leszármazottságát, egymás utáni sorrendjét hívjuk időnek. Ezt úgy is megfogalmazhatnánk, hogy az anyagi világ történései, az egyes fázisok elkülöníthetősége az eseményeket belekényszerítik egy látszólagos dimenzióba, amit időnek nevezünk. Az anyag konkrét mozgásjelenségei és a sorrendiséget kifejező idő csak gondolatban különülnek el egymástól, a valóságban elválaszthatatlan egységet képeznek. Az idő tehát az anyagi világ eseményeinek csak formai oldala, nem a lényege. Az időt a térben végbemenő mozgással mérjük. Minél nagyobb tömegű egy anyaghalmaz, annál több, annál időigényesebb folyamatok játszódnak le az erőterében. Az események szaporodása azonban nem a mozgások felgyorsulása, hanem az élet ritmusának növekedése által megy végbe. Másképpen fogalmazva az idő gyorsulásával egyre több esemény mehet végbe a szóban forgó objektumon. Egy kisebb bolygón élő megfigyelő szemszögéből nézve, ha a másik bolygón egy nagyságrenddel gyorsul az idő, akkor ott egységnyi időtartam alatt tízszer annyi esemény történik. A tízszer annyi eseményhez azonban tízszer annyi idő kötődik, ami azt jelenti, hogy az ott élők tízszer gyorsabban öregszenek a megfigyelőhöz képest. Ez a tágulási folyamat, az események lezajlásának idődimenzióba való belekényszerítése minden valószínűség szerint a gravitációs kisugárzásnak tudható be. Ha az okát tekintjük, akkor úgy is fogalmazhatnánk, hogy az idő nem más, mint az anyag negatív energiakisugárzásának kényszerű kísérő jelensége, amely az anyag erőterében lejátszódó folyamatok egymásutániságára utal.
Alapvetően más a helyzet azonban az abszolút világban. Ebben a régióban az események lezajlásához, az egyes fázisok egymásutániságához nem képes kötődni az idő. A szubatomi energiarészecske olyan kicsi, hogy gyakorlatilag nincs, vagy legalábbis nem számottevő a tömege, így tömegvonzás sincs az egyes energiakvantumok között. Tömegvonzás, vagyis gravitációs kisugárzás hiányában pedig nem lép fel eseménygyorsulás sem, vagyis itt nem jut szerephez az időtényező. A szubatomi energia világában tehát ismeretlen fogalom az idő. Az energia összesűrűsödése, anyaggá válása esetén azonban már egyre nagyobb lesz az objektum negatív energiakisugárzása, ami élénkítőleg hat a rajta, illetve a körülötte lejátszódó eseményekre. Nem az események sebessége gyorsul fel, hanem azok menete. Az idő tehát a tömegtől függ. Minél nagyobb tömegű egy test, annál több időt igényelnek az erőterében végbemenő események. Ennek alapján nem zárható ki, hogy a Földnél két és félszer nagyobb tömegvonzású Jupiter bolygón intenzívebben érvényesül az idő, gyorsabban járnak az órák. Ez a valóságban úgy nyilvánul meg, hogy 1 földi nap alatt ott több mindent lehet elvégezni, mint nálunk.
Egyébként a földönkívüliek jóvoltából egy alkalommal már mi is megtapasztalhattuk ezt a sajátos jelenséget. Az eset Chilében történt 1977. április 25-én. Egy nyolctagú katonai járőr fényes objektumot látott leereszkedni a talajra. Ahogy megközelítették egyértelművé vált, hogy a kissé ovális szerkezet nem földi eredetű. Ekkor a parancsnok előre ment, majd hirtelen eltűnt a jármű által keltett fényburokban. Kb. 15 perc múlva került elő. A sor végén állt több napos szakállal, holott aznap reggel borotválkozott. A karórájába épített naptár április 30-át mutatott. Teljesen meg volt zavarodva, csak arra emlékezett, hogy a fényburokba érve elálmosodott. Ezért utólag már nem állapítható meg, hogy elrepültek-e vele egy nagyobb bolygóra, vagy itt a Földön idézték elő az időtágulást a gravitációs kisugárzás mesterséges megnövelésével.
Megállapíthatjuk tehát, hogy az idő egy olyan faktor, amely a tömegvonzás következtében lép fel az anyagi világban, és tulajdonképpen nem más, mint egy objektum gravitációs erőterében lejátszódó események ritmusának fokmérője. Az anyagi világgal ellentétben az abszolút világot a tér sem kényszeríti korlátok közé. Mint tudjuk, köznapi értelemben a tér egy fizikailag körülhatárolható háromdimenziós űr, vagy gáz halmazállapotú közeg. A mi fogalmaink szerint határokat azonban csak anyag képezhet, a szubatomi részecskék számára viszont az anyag akadálytalanul átjárható. Az abszolút világ tehát egy tér és idő nélküli korlátlan tartomány, míg az anyagi világ lehetőségeit mind a tér, mind pedig az idő áthághatatlan korlátok közé szorítja.
Einstein megállapítása szerint az idő ugyanúgy relatív, mint a mozgás. Ahogy nem létezik abszolút vonatkoztatási rendszer, amelyhez viszonyítva a mozgás mérhető, úgy nem létezik abszolút idő sem. Az idő függ az anyaghalmaz tömegétől, így az anyagi világban az univerzum minden egyes pontján más és más az idő. Az idő azonban nem csupán az egyes égitestek közötti viszonylatban térhet el, hanem ugyanazon az égitesten is létezhet a normálistól eltérő idő, mert mozgásban levő anyaghalmaz esetén az idő múlásának mértéke a gravitációs kisugárzás intenzitásán kívül, annak sebességétől is függ. Ezt a tényt Einstein híres relativitáselmélete tárta fel, amely az időeltolódást, az idők különbözőségét a sebesség függvényében vizsgálta. Einstein megállapítása szerint az anyagi részecskék sebességének növekedésével ezeknek a részecskéknek az órája lassabban jár. Minél nagyobb tehát az anyaghalmaz sebessége, annál kevésbé múlik rajta az idő.
Ez azonban nem így van, mert a sebesség növekedésével természetes alapú exponenciális függvény szerint nő az anyagi részecskék tömege. A nagyobb tömeg pedig, mint tudjuk, nagyobb energiakisugárzással jár. Az intenzívebb negatív energiakisugárzás viszont gyorsítja a nagy sebességgel haladó anyagi részecske erőterében lezajló folyamatokat, így meghosszabbodik, rajta az idő is. Jelentős időeltolódás csak igen nagy, a fényt megközelítő sebesség esetén lép fel. Az Einstein által sugallt téves okfejtés alapján sokan arra a következtetésre jutottak, hogy felfedeztük az örök élet titkát. Csak be kell ülnünk egy minden kényelemmel ellátott űrhajóba, amely közel fénysebességgel száguld a világűrben, és soha nem fogunk meghalni. Ez a következtetés azonban nem felel meg a valóságnak, mivel minél nagyobb a tömeg, annál több idő kell a rajta lejátszódó folyamatok végbemeneteléhez. A közel fénysebességgel száguldó űrhajón tehát nem rövidülni fog az idő, hanem meghosszabbodik, vagyis éppen ellenkező hatást gyakorol ránk, mint amit reméltünk. Az idő lelassulása csak akkor következne be, ha az űrhajó a különféle égitestektől távol, egyhelyben állna, vagy nem túl nagy sebességgel haladna az űrben. Mesterséges gravitációval ellátott UFO-kon azonban ez a jelenség nem lép fel. Az idő lelassulását csak a mi kezdetleges űrhajóinkon tapasztalhatnánk meg, feltéve, ha az asztronauták több évtizeden át kibírnák a súlytalanság állapotát.
Ha azt akarjuk, hogy az általunk érzékelt idő lassabban teljen, akkor egy kis tömegű égitestre kell költöznünk, mert ezen az alacsony tömegvonzás miatt lerövidül az idő, vagyis az események zajlásához jóval kevesebb idő kötődik. Sokra azonban nem megyünk ezzel, mert ha annyi mindent szeretnénk elvégezni itt, mint amennyit a tízszer nagyobb tömegű Földön, ehhez tízszer annyi időre van szükség. Amennyiben beérjük annyi eseménnyel, ami az itt rendelkezésünkre álló időbe belefér, akkor számunkra valóban lerövidül az idő.
A célunkat azonban így sem érjük el, mivel csak a Földön maradt családtagjainkhoz képest, relatíve élnénk tovább, önmagunkhoz képest az életünk nem hosszabbodna meg. Testünk és tudatunk ugyanis továbbra is normális tempóban öregedne, mert a múló idő relatív eltolódásával egyidejűleg nem tolódik el a biológiai óránk. A kis tömegű objektumokon tehát csak a földi megfigyelő szempontjából élnénk tovább, mivel az életidőnk mindig, mindenütt ugyanannyi. Az időtágulás (tudományos nevén az idődilatáció) csak azzal a következménnyel járna, hogy ha közben meggondolnánk magunkat és visszatérnénk a Földre, akkor egy egészen más korba kerülnénk, mivel korábbi életterünkben hozzánk képest relatíve gyorsabban múlt az idő, és lehet, hogy amikor visszatérünk, már egyetlen hozzátartozónkat sem találjuk az élők sorában.
Az idő befolyásolhatóságára jellemző, hogy nem csak növelni lehet relatív tömegnöveléssel, hanem ugyanazon a rendszeren belül le is rövidíthető a múlása. Ennek módja, hogy pozitív szubatomi energiasugárzással semlegesíteni kell az égitest gravitációs kisugárzását, vagyis relatíve csökkenteni kell a tömegét. Ez a jelenség már nálunk is előfordult. A szakirodalom beszámolt róla, hogy egy UFO-baleset során az egyik szemtanú bemászott a jármű belsejébe körülnézni. Amikor kijött a társai rátámadtak:
– Hol voltál ilyen sokáig?
– Mi az hogy sokáig, hiszen csak 10 percig voltam bent.
– Na ne szórakozz velünk, már két órája várunk rád.
Kiderült, hogy az UFO belső terében uralkodó intenzív pozitív energiasugárzás semlegesítette a külső gravitációs erőt, ami relatív időcsökkenést hozott létre. Nem lehet szó érzékcsalódásról sem, mert a felderítést végző személy órája is csak 10 perccel mutatott többet.
Összegzésként megállapítható, hogy az idő nem a mozgás sebességére, hanem az élettartamunkba sűríthető események lezajlásának ütemére gyakorol hatást. Egy kívülálló szemszögéből nézve minél nagyobb egy égitest, annál intenzívebben zajlik rajta az élet. Az előzőekben használt “gyorsulás, lassulás” fogalmakra csak azért volt szükség, hogy megértsük ennek a folyamatnak a végbemenetelét. A lényeget azonban az időtágulás fogalma fejezi ki legtalálóbban. A gravitációs kisugárzás növekedésével az idő mind jobban kitágul, csökkenésével pedig zsugorodik, fokozatosan elveszti jelentőségét. Az időtágulás tulajdonképpen azt fejezi ki, hogy az univerzum egy adott térségben egy adott feladat elvégzésére relatíve mennyi időt kell fordítani más térségekhez képest. Bárhol vagyunk is az univerzumban egy meghatározott mennyiségű teendő elvégzéséhez életünknek ugyanannyiad részét kell fordítanunk, függetlenül attól, hogy más térségekben eközben milyen szaporán halad az idő. Ebből az következik, hogy az idő tulajdonképpen semmi szerepet sem játszik az életünkben. Jelentősége csupán fizikai értelemben van. Megmutatja, hogy az univerzum különböző pontjain egymáshoz képest milyen intenzitással folynak az események. Úgy is fogalmazhatnánk, hogy az idő nem más, mint a változás mértéke. Csupán látszólagos fogalom, de számunkra valós jelenségként nyilvánul meg.
Ez az elmélet ésszerűnek és következetesnek tűnik, mégis előfordulhat, hogy korrigálásra szorul. Ennek oka, hogy a relatív tömegnövekedéssel együtt nem biztos, hogy nő az anyaghalmaz tömegvonzása. Kétségtelen, hogy az éteri részecskékkel történő, fokozott ütközés olyan hatást vált ki a molekulaszerkezetbe tömörült anyagban, mintha megnövekedett volna a tömege, de miután az atomok száma nem változott, ezért feltehetően nem fokozódik a gravitációs kisugárzása sem. Emiatt nem tágul ki a felületén az idő, sőt az is lehet, hogy zsugorodik. Ennek lehetőségét az a jelenség támasztja alá, hogy gyorsuláskor, illetve a fénysebesség megközelítésekor egyre több éteri részecske szorul bele az anyagba. A Yang jellegű szubatomi energiarészecskék összesűrűsödése pedig azzal a következménnyel jár, hogy az objektumnak nő a pozitív energiakisugárzása. Ez viszont a vonzáskörzetében módosítja az idő múlását, méghozzá úgy, hogy zsugorítja. Ennélfogva könnyen lehet, hogy mégis igaza volt Einsteinnek, a világűrben közel fénysebességgel száguldó rakétán tényleg “lelassul” az idő, lassabban jár az óra. A relatív tömegnövekedés tehát tovább lassítja a kisméretű objektumokon amúgy is lassan múló időt. Az időnek ez a sajátos körülmények között bekövetkező zsugorodása azonban csak feltevés. Azt, hogy a két hipotézis közül melyik igaz, a későbbi mérések, kutatások fogják eldönteni.
Erre azért is szükség lenne, mert az ezotériában ismert tény, hogy a pozitív szubatomi energiarészecskék feldúsulása semlegesíti a gravitációs kisugárzást, ami relatív tömegcsökkenést okoz. A gyorsuló, illetve közel fénysebességgel haladó objektumoknak azonban bárki által érzékelhetően nem csökken, hanem nő a tömegük, itt tehát egy olyan ellentmondás van, ami csak szakképzett fizikusok közreműködésével, és tudományos mérések sorozatával oldható fel. Nem lenne meglepő, ha ezek a mérések mellékesen azt is bebizonyítanák, hogy nem létezik relatív tömegnövekedés. Amit mi eddig annak hittünk, az nem más, mint közegellenállás-növekedés. Ebben az esetben a második hipotézis válik érvényessé, vagyis a növekvő pozitív energiasugárzás csökkenti a gravitációs kisugárzást, ami az objektum hatókörzetében lassítja az idő múlását, függetlenül attól, hogy az anyaghalmaz haladása mekkora közegellenállást, vagyis látszólagos tömegnövekedést vált ki.
Mellesleg ha ez igaz, akkor a közel fénysebességgel haladó űrhajókkal megvalósítható a csillagközi utazás is. Eddig azért tartottuk lehetetlennek a hosszú távú utazásokat a kozmoszban, mert a legközelebbi űrszomszédaink is több tíz-, illetve száz fényévnyire vannak tőlünk, így mire odaérnénk, véget érne az életünk. Az idő zsugorodásával azonban ennek a távolságnak az áthidalása életünknek csak töredéknyi részét veszi igénybe. (Tudósaink számításai szerint, ha az űrhajó sebessége eléri a fénysebessége 99%-át, a személyzete mindössze 14 évet és 5 hetet öregedne, miközben a Földön 100 esztendő telik el.) A gond csak az, hogy fénysebességgel történő utazáskor nem tudnánk kikerülni az űrben száguldó meteoritokat. Az előttünk álló akadály képe ugyanis szintén fénysebességgel érkezik a szemünkbe, emiatt nem maradna időnk a kikerülésére. Az észlelést követően már neki is csapódnánk az objektumnak. Az ily módon előálló katasztrófa ellen a legkeményebb anyagból készült védőpajzs sem óvná meg az űrhajónkat, mivel fénysebesség esetén már akkora tehetetlenségi erő lép fel, hogy egy porszem is ágyúgolyóként hat a járműre. Ez ellen csak az UFO-kat körülvevő plazmaburok védene, de mi egyelőre nem tudjuk koncentrált energiasugárzással körülvenni a rakétáinkat. Ez a burok pozitív jellegénél fogva félretolja, eltaszítja magától a negatív kisugárzással rendelkező anyagi részecskéket, a nehezen észlelhető űrtörmeléket. A nagyobb objektumok (csillagok, bolygók, üstökösök) pedig már messziről is érzékelhetők, így azokat ki lehet kerülni.
Végezetül érdemes filozófiai szempontból is megközelíteni ezt a témát. A IV. fejezetből tudjuk, hogy Brahma isten 1 napja 4 320 000 000 földi évnek felel meg. Ebből könnyen kiszámíthatjuk, hogy az istenek világának egyetlen másodperce alatt a földi világban éppen 50 ezer év telik el. A lélek eredeti, természetes közegében tehát meglehetősen lassan halad az idő, jócskán leszűkítve az eseményeket. Az idő kitágításával azonban folyamatosan bővül létezésünk cselekvési köre. Ennek alapján anyagi világunk úgy is felfogható, mint a Teremtő ajándéka a fejletlen lelkeknek, hogy minél nagyobb mértékben fejlődhessenek. Azáltal, hogy létrehozta az anyagot és a fizikai testet, nem csak a lelki fejlődést tette hatékonyabbá, hanem a bolygók átlagát tekintve 3,2×1012-szeresére növelte az univerzum teljes élettartamát. Ez a csodának is tekinthető kegy a Mindenható ajándéka a kis lelkeknek, hogy legyen elég idejük ahhoz, hogy naggyá váljanak, mielőtt még az univerzum megsemmisülne. A lélek persze ekkor sem semmisül meg, de a következő periódusba már kellően kifejlődve, fénylényként lép be, akinek az a feladata, hogy segítse a fejlődést, nem pedig az, hogy ő maga is fejlődjön. Így nagyságrendekkel megnövekedik Isten segítőinek tábora, és ezáltal periódusról periódusra mind tökéletesebb világokat tudnak létrehozni.
*
Nem kevésbé rejtélyes megnyilvánulása a múló időnek a biológiai óra. Bizonyára sokan elgondolkodtak már azon, hogy az egyes élőlényeknek miért annyira eltérő az élettartamuk. Miért van az, hogy amíg egy elefánt 200 évig él, addig van egy olyan rovarfaj, a kérész, amelynek az élettartama csupán egyetlen nap; ezért megszületésük után egész élettevékenységüket maximum 24 órába kell belesűríteniük. Ez biztosan nem a testsúllyal függ össze, hiszen a jóval nagyobb tömegű ló az ember átlag élettartamának csak a felét éri el. Ennek a jelenségnek a korábbi tudományos magyarázata az, hogy minden élőlényben eltérő intenzitású a sejtek élettevékenysége. Ennélfogva a fokozott élettevékenységet végző élőlények sejtjei hamarabb használódnak el, gyorsabban öregszenek meg, mint a többi élőlény sejtjei. Ausztrál tudósok fél évvel ezelőtt rájöttek arra is, hogy az öregedés folyamatáért közvetlenül a sejtekben található mitokondrium DNS-e a felelős. Mint ismeretes, a mitokondrium egy sejten belül elhelyezkedő kis szervecske, amely a sejt légzését és anyagcseréjét irányítja.
Elképzelhető az is, hogy a sejtek eltérő mértékű öregedését nem belső, hanem külső hatások váltják ki. Nem lehetetlen, hogy a sejtek elhasználódásának illetve a mitokondrium DNS-ének leromlási sebességét a sejtbe áramló energia mennyisége szabja meg. Ennek a mechanizmusnak a lezajlását legszemléletesebben a progéria nevű betegségben szenvedőknél figyelhetjük meg. Ennél a betegségnél a felfokozott élettevékenység láttán önként kínálkozik a magyarázat, hogy itt hozzávetőleg nyolcszor annyi energia áramlik a sejtekbe, mint normális esetben. Ez a jelenség a sejtek életműködését abnormális mértékben felfokozza, és látszólag ennek tudható be a korai öregedés. A fokozott energiafelvétel nem okoz betegséget, mert mint tudjuk, egészségkárosodás csak akkor lép fel, ha a Yin és a Yang jellegű meridiánok energiaegyensúlya megbomlik. Ebben az esetben a kórosan felfokozódott energiafelvétel rákot sem okoz, mivel ez a betegség – mint már szó volt róla –csak akkor alakul ki, ha a test egészén belül sejtek szigetelődnek el a meridiánrendszertől, és ezek az önálló sejtek többletenergiát vesznek fel. Itt azonban a test minden egyes sejtjére egyformán jellemző a fokozott energiabeáramlás, ami önmagában nem vált ki betegséget. Ennek a biológiai óra átállítódása miatti intenzív energiafelvételnek elvileg egyetlen abnormális következménye az, hogy az illető élettartama lerövidül. A progériában szenvedők élete fizikailag ugyanúgy zajlik, mint más embereké, azzal a különbséggel, hogy náluk nyolcvan év eseményei összesűrítve, tíz év alatt mennek végbe. Ez viszont azt eredményezi, hogy az illető tíz éves korában aggkori végelgyengülésben fog meghalni.
Sokkal valószínűbb azonban, hogy ebben az esetben a sejtek korai öregedésének nem az intenzív energiafelvétel, hanem éppen ellenkezőleg, az energiahiány az oka. Az is lehet, hogy a hibáért az energiaellátást szabályozó meridiánrendszeren kívül a sejtek szaporodását irányító szerv is felelős. Tudjuk, hogy normál körülmények között az emberi test összes sejtje hétévenként kicserélődik, megújul. Feltételezhető, hogy a megújulási intervallum hossza szintén összefüggésben van az élettartammal. A progériában szenvedők sejtmegújulási ciklusának tanulmányozása valószínűleg jelentős mértékben elősegítené ennek az élettani folyamatnak a végleges tisztázását. Vannak kutatók, akik ezt a kérdést egészen más oldalról közelítik meg. Szerintük korai öregedésünk oka hogy a tobozmirigy az életkor előrehaladtával egyre kevesebb fiatalságmegőrző melatonin-hormont termel. Egy másik irányzat szerint fiatalságunk gyors elmúlásának előidézője a thymus-csomó, vagyis a csecsemőmirigy elkorcsosulása. Mivel a csecsemőmirigy a serdülőkor után fokozatosan visszafejlődik, ezért ettől a kortól kezdünk el öregedni. Mindenesetre progériában szenvedők csecsemőmirigyének különböző életkorban való tanulmányozása ennek a feltételezésnek a helytállóságát is egyértelműen tisztázhatná.
A másik járható út a rákos sejtek tanulmányozása lehetne. Ismeretes hogy a ráksejtek örök életűek. A végtelenségig tudnak osztódni, illetve addig, amíg a gazdasejtek vagyis az ember ebbe a túlburjánzásba bele nem pusztul. A normál sejtek csak addig képesek osztódni, amíg a génjeik kromoszómái ezt lehetővé teszik. Három amerikai tudós negyvenévi szorgalmas kutatással rájött arra, hogy a sejtek osztódását a kromoszómák végén található telomerek szabályozzák. Észrevették, hogy valahányszor osztódik a sejt, ezekből a kis farkincákból 5-20 alkotóelem elvész. Ha a telomerek elfogynak, akkor a sejt elpusztul, a test meghal. A rákos sejtekben azonban nem ketyeg ez a könyörtelen biológiai óra, nem fenyegeti őket az elöregedés előre beprogramozott menetrendje. Ennek oka, hogy a ráksejtek kitermelnek maguknak egy telomeráznak nevezett enzimet, és ennek segítségével azt csinálják amit a gyík, osztódás után azonnal kinövesztik az elveszett részüket a farkukon. Most már csak az a kérdés, hogy a rákos sejtekben mitől termelődik ez az örökkévalóságot biztosító enzim, talán a felfokozott energiafelvétel az oka?
Bármennyire hihetetlen, de az “örök fiatalság” állapota embereken is tanulmányozható. Jelenleg is élnek közöttünk olyanok, akik nem öregszenek. Ezt a jelenséget a tudósok Turner-szindrómának nevezik. Ez a fejlődési rendellenesség a progéria ellentéte. Aki ebben szenved, annak testi fejlődése megáll egy szinten, és nem nő, nem öregszik, testileg egész életében fiatal marad. A brit Lisa Austin pl. nem néz ki többnek 12 évesnél, pedig már 21 is elmúlt. Számára megállt az idő. Központi szabályozásra utal az a megfigyelés is, hogy az “örök fiatalság” nem csak születési adottság lehet, hanem átmenetileg is elő lehet idézni. Ezt támasztja alá egy 46 éves olasz nő, Elena esete. 1983. január 13-án az akkor még 30 éves asszony egy régi szekrényt polírozott. Munka közben hirtelen összeesett, és súlyos légzési nehézségei támadtak. Kolleganője a kórházba szállította, ahol megállapították, hogy kómába esett. Máig nem sikerült kideríteni, hogy mi váltotta ki az eszméletvesztést. 2 hét múlva ébredt fel. Orvosai közölték vele, hogy a kómának valószínűleg lesznek következményei, de nem tudják mi. Az évek múltával az ellenőrző vizsgálatok semmi rendellenességet nem mutattak ki, kivéve azt, hogy az asszony nem öregszik. 16 évvel az eset után egyetlen ránc sincs az arcán, mellei akár egy 20 éves lányé, és annak ellenére, hogy álló munkát végez, tökéletesek a lábai. A kóma valahogy végtelenre állította a sejtmegújulás mechanizmusát. Dr. Saverio Palazzi professzor szerint az öregedést szabályozó genetikai kódot érte károsodás.
A harmadik “időmegállási” eset szintén a kómával függ össze. August Langgaard a norvégiai Torsen városka lakója 1919. február 8-án, a helyi klinikán egy kislánynak adott életet. A szülés után hat órával az anya elaludt, és nem ébredt fel. Mesterséges táplálásra nem volt szükség, mivel a mechanikus ingerekre reagált. A szeme is nyitva volt, de a fájdalomérzete megszűnt, és egyfolytában aludt. Eddig semmi különös nincs a dologban, mert sokan kerülnek éveken át tartó kómába, ő azonban ez idő alatt egy percet sem öregedett. 1941. november 23-án ébredt fel, és azt kérte, hogy hozzák oda a csecsemőjét, mert szeretné megszoptatni. Az elmúlt 22 év alatt azonban a kislányából felnőtt nő lett. Amikor egy őszes férfival együtt az ágya fölé hajolt, nem akarta elhinni, hogy a lányát és a férjét látja. Kezdetben úgy tűnt, hogy a lányával egykorú nő állapota továbbra is megmarad. A férje büszkén mutogatta a “konzervált” fiatalasszonyt, akin egyetlen ránc sem volt, egy ősz hajszál sem árulkodott a koráról. De az asszony hamarosan elkezdett változni, és a felébredését követő egy esztendő alatt 22 évet öregedett. Az ő esetében az idő nem hagyta magát becsapni, kamatostól behajtotta az adósságot.
Az alábbi anekdota alapján úgy tűnik, hogy a kreativitás, a rendkívül elmélyült alkotói munka is képes megállítani az időt. Gibbonról a nagy francia történészről feljegyezték, hogy az alatt a 33 év alatt, amíg a világtörténelem feldolgozását végezte, semmit sem változott. Olyan önfeledten és boldogan dolgozott, hogy nem ért rá megöregedni. De amikor elkészült a hatalmas művel, elsírta magát. Felesége értetlenül nézte:
– Te sírsz? Boldognak kellene lenned, táncolnod kellene örömödben! Sikerült elérned
életed nagy célját.
– Igen, a mű elkészült. De most nem maradt semmim. Befejeződött az életem.
Ezután öt év alatt megöregedett, és a hetedik évben meg is halt.
Bizonyos jelek arra vallanak, hogy a biológiai óra lerövidülésének nem csupán egyes személyek lehetnek szenvedő alanyai, hanem a múltban az egész emberiség áldozatául esett egy ilyen energetikai beavatkozásnak. Ennek legkézenfekvőbb nyomai a Bibliában fedezhetők fel, mivel a régi krónikások feljegyzései szerint több ezer éven keresztül szinte hemzsegtek a bibliai kort megért emberek a Földön. Az Ótestamentum pontosan feltünteti, hogy ebben az időszakban az emberek hány éves korban távoztak az élők sorából. Eszerint Ádám 930 évet ért meg. Ádám harmadik fia, Séth, 912 évig élt. Séth fia Enos pedig 905 éves korban halt meg. Az ő fia Kénán, szintén magas kort, 910 évet ért meg, és így tovább nemzedékről nemzedékre, az utódok legtöbbje közel 1000 évig élt. Természetesen a hosszú élettartam arányában kitolódtak az életfunkcióik is. Matuzsálem pl. 187 éves volt, amikor Lámeket nemzette, de még ezt követően is származtak tőle utódok. Földi pályafutását illetően ő a csúcstartó, mert 967 évet ért meg. Nem véletlen, hogy ő lett később a hosszú élettartam jelképe. A Biblia szerint Noé 500 éves volt, amikor fiakat nemzett, és ő is 950 évig élt, annak ellenére, hogy 600 éves korában át kellett élnie egy óriási kataklizmát, a vízözönt.
Ezt követően azonban történt valami. Erről a Biblia a következőképpen ír: Amikor Isten megteremtette a világot, az emberek elkezdtek szaporodni a Földön, és ezzel együtt a gonoszság is elhatalmasodott rajtuk. Ezt látván az Úr nagyon elszomorodott és szó szerint idézve a következőket mondta: “Ne maradjon lelkem örökké az emberben, hiszen csak test ő. Legyen az ember életkora 120 esztendő.” Vajon mit tett Isten ekkor, mitől csökkent le az emberek átlagélettartama a nyolcadrészére? Átállította a biológiai óránkat? Mindenesetre tény, hogy ettől kezdve az emberek élettartama rohamosan csökkent. Ugyancsak a Biblia szerint Ábrahám már csak 175 évig élt, felesége, Sára pedig 127 éves korában halt meg. Ábrahám fia, Izsák 132 esztendőt ért meg, és ezt követően a matuzsálemi életkor elérése képletesen szólva is igen ritka esetnek számított a Földön. Az előző fejezetben említett 1000 éves maximális élettartam újbóli eléréséhez tehát valószínűleg meg kell majd találnunk azt a módszert, amellyel a biológiai óránkat lelassíthatjuk. Fel kell fedeznünk azt az eljárást, amely lehetővé fogja tenni, hogy ismét sejtjeink biológiailag lehetséges élettartamának legvégső határáig élhessünk. 
A korábbi magas élettartamunkat nem csupán a bibliai feljegyzések igazolják, hanem anatómiai adottságaink alapján is arra a meggyőződésre juthatunk, hogy szervezetünk eredetileg 1000 éves életciklusra volt felkészítve. Ezt támasztja alá az a tudományos megállapítás, hogy jelenlegi élettartamunk alatt agykapacitásunknak maximum 12%-át tudjuk kihasználni, agyunk tároló kapacitásának hétnyolcad része kihasználatlan marad.
A Biblián kívül a védikus irodalom is megemlíti, hogy 10 ezer évvel ezelőtt az emberek élettartama elérte az 1000 évet is. Emellett említést tesz több tízezer, illetve néhány százezer évig élő emberi fajokról, akik más bolygókról érkeztek hozzánk, eónokkal ezelőtt. A vízözön előtt ők irányították a Föld népeit, és istenként tisztelték őket. Az írásos bizonyítékok ellenére a tudós társdalom naptári tévedésnek tartja ezeket az időtartamokat mondván, hogy ilyen hosszú ideig senki sem élhet. Nem zárható ki azonban az idődilatáció alkalmazása. Magas technikai színvonalukat kihasználva lehet, hogy ezek az “istenek” olyan szubatomi energiagenerátorokat hoztak magukkal, amelyekkel az életterüket, tartózkodási helyüket besugározva nagyságrendekkel csökkentették az idő múlását. Így amíg a kinti világban 100 ezer év telt el, ők csupán 1000 évet vagy még kevesebbet öregedtek. Csak akkor hagyták el a kastélyukat, amikor erre elengedhetetlenül szükség volt. Ekkor ők is szabályos ütemben öregedtek, de pár nap múlva visszatértek az általuk létrehozott “élettartam-meghosszabbító” időzónába.
A hosszú élet titkai után kutatóknak érdemes lenne vizsgálatot folytatni egy kis tibeti faluban, ahol az utóbb 50 évben senki sem halt meg. Nem zárható ki, hogy egy geológiai anomália folytán olyan sugárzás áramlik ki a földből, ami kismértékben előidéz valamilyen időzavart. De az is lehet, hogy egy rejtélyes sugárzás az ott élők génjeinek telomereit befolyásolja kedvező módon. Dzongi legöregebb lakosa 138 éves, de további százhúsz falubeli is idősebb 120 évesnél. A hongkongi CNS hírügynökség jelentése szerint a közösség valamennyi tagja egészséges, és mentes az öregkori nyavalyáktól. Az elhalálozás megszűnése miatt a lakosság száma az 1940-es évektől kezdve kis híján megtízszereződött. 680-ról 6176-ra emelkedett. Mindezek ellenére 15 éve nem született egyetlen gyerek sem a faluban, mert az elöregedés folytán mind kevesebb fogamzáskorú nő található a közösségben. 
Az átlaghalandó egyelőre nincs kitéve az örök fiatalság “veszélyének”. Így nem marad más számunkra, mint az öregedés elviselése, felkészülés a halálra. Az érintettek azzal szokták vigasztalni egymást, hogy az öregségnek is megvannak a maga előnyei. Erre a társaság valamelyik tagja rendszerint ezt feleli: Mik azok? Csak egyet mondjál közülük! Török Sándor író derűs humorral fűszerezve így jellemezte az öregedés folyamatát: “Ötvenéves korom táján, ha nagy ritkán orvoshoz mentem, a nővérke így fogadott: Tessék jönni Török úr, csak nincs valami baj? Ahogy teltek az évek, a nővérke módosított. Változatlan kedvességgel szólt ki az orvosi rendelő ajtaján, de már így: Török bácsi következik. Aztán az idő múlásával meg kellett érnem azt is, hogy a mindenkori nővérke meglátva engem karon fogott, és egyszerű közvetlenséggel csak ennyit mondott: Csüccs.”
*
Talán nem jelent szentségtörést, ha itt megállunk egy pillanatra, és elgondolkozunk ezeken a beavatkozásokon. A Bibliában is többször előfordul az a kijelentés, hogy: “Isten a maga képére teremtette az embert.” Isten azonban hozzánk képest örök életű; mindig volt, van és lesz, s emiatt nem ölt testet, mert a test halandó. A Mindenható tehát halhatatlan, így materializált formában nem létezik. Ezért Istent még soha senki nem látta. Ő az univerzum legfejlettebb lénye, az egész világmindenséget létrehozó és működtető törvények megalkotója. Ennélfogva olyan képességekkel rendelkezik, amelyek lehetővé teszik számára, hogy mindenütt ott legyen, ahol csak akar, ugyanakkor senki sem ismeri tényleges tartózkodási helyét. Ezek után máshol kell keresnünk a hasonlatosságunk okát. Ha elfogadjuk az emberi faj hibridizáció útján való kialakításának hipotézisét, akkor ez csak egy módon jöhetett létre: úgy, hogy történelmünk hajnalán egy fejlett civilizáció hozzánk látogatott, és a saját génjeikkel keresztezték az itt talált primitív őslakókat. Génjeikkel együtt azonban átadták egyéb biológiai adottságaikat is, így pl. a rájuk jellemző hosszú élettartamot. Ezek a civilizált lények magasan fejlett technikai és szellemi képességeik birtokában olyan csodával határos dolgokat produkáltak a látogatásaik során, amelyek az akkori emberek számára megmagyarázhatatlanok voltak, így teljesen természetes, hogy istenként tisztelték őket.
Ennek a sajátos beavatkozásnak ma már egyre több nyoma ismerhető fel. Az UFO-megfigyelések összegzése során pl. kiderült, hogy a bennünket rendszeresen látogató civilizációk küldöttei között van egy olyan csoport is, amelynek tagjai ugyanúgy néznek ki, mint mi, és testmagasságuk sem tér el a miénktől. Még ennél is konkrétabb áruló nyomokra bukkantunk azáltal, hogy az úgynevezett negyedik típusú találkozások során már több földi embernek is volt alkalma személyes tapasztalatokat szerezni ezeknek a hozzánk hasonló lényeknek az életéről. Nem bizonyítható ugyan, de vannak, akik azt állítják magukról, hogy felvették a kapcsolatot ezekkel a velünk szemben rendkívül barátságos idegenekkel, akik UFO-ikon elvitték őket abba a világba, ahol ők élnek. Ez a világ, bármennyire meglepő, állítólag a Vénusz bolygón van. Ez első hallásra hihetetlennek tűnik, mert ismereteink szerint a Nap közelsége folytán a Vénusz felszínén meglehetősen kedvezőtlenek a klimatikus viszonyok. A fejlett civilizációk azonban előszeretettel költöznek egy-egy bolygó belsejébe, és az anyag feletti korlátlan hatalmukat felhasználva a kéreg alatt kiépítenek maguknak egy ideális világot, amely védve van a szélsőséges klimatikus változásoktól, és a kozmikus sugárzások káros hatásától. Lehet, hogy a földi vendégek ebbe a világba látogattak el? Élménybeszámolójuk számunkra leglényegesebb mondata az, hogy a Vénusz-lakók teljesen szabadon és boldogan élnek egy fejlett, kommunisztikus alapokon álló társadalomban, élettartamuk pedig átlagosan 1000 év, vagyis ugyanannyi, amennyi a miénk volt korábban.
Ennek alapján sok minden világossá válik. Úgy látszik, a hibridizáció nem hozta meg a kívánt eredményt, ezért mondhatta a beavatkozást végző lények vezetője, hogy: “Ne maradjon lelkem örökké az emberben”, vagyis, hogy ne legyen az ember olyan hosszú életű, mint ők, illetve a hibridizációt közvetlenül végrehajtó közbülső fejlettségi szintű civilizáció tagjai. Egyúttal döntésének okát is megadta az idézet folytatásában: “hiszen csak test ő”, vagyis csak a testének él, bűnös hajlamai uralkodnak rajta, így nincs értelme az embert olyan hosszú ideig életben tartani. Lehet, hogy ez a logikai alapokon álló eszmefuttatás sokak hitét megingatja majd Isten létezésével kapcsolatban. Azt, hogy valójában történt-e a Földön ilyen jellegű beavatkozás vagy sem, a tudomány egyszer majd kideríti. Ennek az eseménynek a beigazolódása azonban senkiben se támasszon kételyt Isten létezésével kapcsolatban. Mint ahogy Isten nem egy esetben embereket választ ki arra a célra, hogy akaratát érvényre juttassa, ugyanúgy megbízhat Földön kívüli lényeket is azzal, hogy a nevében tevékenykedjenek egy olyan cél érdekében, amely az univerzális fejlődés érdekeit szolgálja. Ha pl. a bibliai Jónást felszólíthatta arra, hogy a nevében prófétáljon, akkor miért ne bízhatna meg fejlett kozmikus lényeket azzal a feladattal, hogy egy primitív társadalmat felemeljenek. Aki annak idején ezeket a hozzánk látogató idegeneket istenként tisztelte, az tulajdonképpen a Mindenhatót tisztelte, hiszen ezek a lények Isten nevében jártak el, isteni küldetésüket teljesítették. A kozmikus beavatkozás tényének beigazolódása nem csorbítja, hanem inkább megerősíti Isten mindenhatóságát; azt bizonyítja, hogy a Teremtő hatalma végtelen, mivel nincs olyan eszköz, amelyet ne alkalmazhatna annak érdekében, hogy akaratát, jobbító szándékát érvényre juttassa.
Ezek után már érthető a kereszténységet megteremtő “istenek” rejtőzködő magatartása is. Nem csak az ősatyák, hanem később Mózes sem tudta, hogy ki az a férfi, aki Istennek mondja magát. Valahányszor rákérdeztek, hogy kicsoda ő tulajdonképpen, következetesen kitért a válasz elől. Korábban Jákób sem járt jobban. Ő is kérlelte Istent, hogy: “Mondd meg kérlek a nevedet!” Az pedig mondá: “Ugyan miért kérded az én nevemet?” Végül Mózesnek is be kellett érnie a következő utasítással. “Így szólj Izrael fiaihoz: Az Úr, a ti atyáitok istene, Ábrahámnak istene, Izsáknak istene és Jákóbnak istene küldött engem tihozzátok. Ez az én nevem mindörökké, és ez az emlékezetem nemzetségről nemzetségre.” Az annyira áhított név körüli huzavona az istenek végleges távozása után is fennmaradt. A Szentírás formába öntésével foglalkozó egyházfiak végül abban egyeztek meg, hogy Istent “Jahve”-nek nevezik. Ezzel azonban nem mentek sokra, mert Jahve azt jelenti héberül, hogy: Isten. Ráadásul ez a szó évezreden át szentnek számított a zsidók számára olyannyira, hogy sem kimondani, sem leírni nem volt szabad. Így amikor Istenre hivatkoztak, körülírták a személyét.
Nevének eltitkolásánál is nagyobb gondot fordított Isten ábrázatának az elfedésére. Ábrahám idején még közöttünk éltek az istenek. Később, Mózes korában azonban már távol tartották magukat az emberektől. Nagy valószínűséggel Mózes sem látta az Urat szemtől szembe. Legalábbis erre utal az alábbi bibliai párbeszéd: “Kérlek, mutasd meg nékem a te dicsőségedet.” Erre az Úr így felelt: “Megteszem, hogy az én dicsőségem a te orcád előtt menjen el. Orcámat azonban nem láthatod, mert nem láthat engem élő ember. Állj a kősziklára, és amikor átmegy előtted az én dicsőségem, kezemmel betakarlak téged, míg átvonulok. Azután kezemet elveszem rólad, és hátulról megláthatsz engemet, de orcámat nem láthatod.” De vajon miért? Nem valószínű, hogy az eltelt évszázadok során Isten annyira megváltozott, hogy veszélyessé vált volna a megpillantása. Sokkal valószínűbb az a magyarázat, hogy az emberiség változott meg, felvilágosultabbak lettünk. Ebben a fejlődési stádiumban már deheroizáló lett volna, ha az emberek látják, hogy Isten valójában semmiben sem különbözik tőlünk. Úgy is fogalmazhatnánk, hogy a nimbusz fenntartása miatt volt szükség a rejtőzködő magatartásra. Ábrahám idejében ez még nem okozott gondot. Egy ízben meg is jegyezte ősatyánk: “Úgy néz ki az Úr és angyalai mint mi, akár a fiaim is lehetnének.”
Később, a magukat isteni eredetűnek tartó uralkodók is átvették a rejtőzködő magatartást. Megtiltották, hogy a nép egyszerű fia rájuk tekintsen. Egyiptomban az életével lakolt az, aki a fáraóra mert pillantani. Egyébként a fénylények sem mutatkoznak előttünk teljes valójukban. Az ő esetükben azonban ez érthető. Szubatomi energiarészecskékből álló testükből ugyanis olyan erős sugárzás áramlik ki, hogy ez azonnal megvakítaná az illetőt. A Mahábhárata szerint Krisna, Visnu isten nyolcadik reinkarnációja is erre hivatkozva hárította el barátja Judhisthira kérését, hogy megmutatkozzon neki eredeti alakjában.
Isteneink származásával kapcsolatban a másik árulkodó nyom a közlekedésük módja. Ezékiel próféta a Bibliában részletesen leírja az Úr Földre érkezésének körülményeit: “A jármű aljából lángnyelvek csaptak ki, és óriási porfelhőt kavart maga körül.” Korábban Énok próféta is hasonló megfigyelésekről tesz tanúbizonyságot a harmadik könyvében. Ő a “tüzes szekér” égbe történő felszállását írta le részletesen: “Amikor az Úr elkezdi a visszafelé számolást, akkor egy trónon ül, előtte nyitott könyvek.” Nem kell túl nagy fantázia ahhoz, hogy magunk előtt lássuk a parancsnoki széket, és miközben folyik a visszaszámlálás az űrhajó fellövéséért felelős személy összehangolja beosztottai tevékenységét a forgatókönyvnek is nevezhető műveleti utasítás alapján. Miközben az “Úr az angyalok fölött bíráskodott”, vagyis a földi személyzetnek parancsokat osztogatott, “nagy forgószél, és hatalmas zaj keletkezett”. Nyilvánvaló, hogy ekkor gyújtották be az űrhajó hajtóművét. A 28. fejezetből azt is megtudjuk, hogy az indítás alatt a jármű belsejében is szorgos munka folyt. A leírásból arra következtethetünk, hogy a pilóta egy fotelban ült, fehér kezeslábast viselt, és előtte egy check lista volt, ami a start előtti utolsó ellenőrzés pontokba szedett szabályait tartalmazta.
Az út során átéltekről is meglehetősen valósághű módon számol be az ősatya. Egy alkalommal őt is magukkal vitték az égiek. Eközben lángokat észlelt az űrhajó körül. A rakéta belsejében is elfojtott dörgést hall, és földrengésszerű rázkódást érez. Ezékiel ekképpen fogalmazta meg a hajtómű dübörgését: “És a lélek felemelt, s hátam mögött nagy földrengés moraját hallottam, amikor az Úr dicsősége felemelkedett helyéről.” Ennél is meggyőzőbb, hogy mindketten beszámolnak a gyorsulás szervezetükre gyakorolt hatásáról. Énok úgy érezte, hogy belepréselődik az ülésbe, ég a teste, szemei előtt pedig villámok cikáznak. Ezékiel a tehetetlenségi erő fellépését megfelelő ismeretek hiányában így magyarázta: “Az Úr keze súlyosan nehezedett rám.” Összegzésként elmondható, hogy itt nem isteni megnyilvánulásról van szó, hanem egy Földön kívüli civilizáció bábáskodásáról. A korabeli szemtanúk egy bolygóközi utazás módjáról számolnak be, ami ráadásul nem is a legmagasabb technikai színvonalon zajlott. A Mindenhatónak aligha lenne szüksége egy fülsiketítő lármát csapó, füstölgő rakétára ahhoz, hogy eljusson hozzánk. A valódi Isten nem szokott valamely meghatározott irányból érkezni valahová. Sőt arra sincs szüksége, hogy egyáltalán megérkezzen valahová, hiszen minden pillanatban mindenütt ott van. Amikor Isten el akar érni valamit, azt mondja, hogy: Legyél! – és az van. Nincs szüksége technikai eszközökre ahhoz, hogy akaratát érvényesítse.
Ismét visszakanyarodva az élettartam megváltozásának feltételezett okára, a fokozott energiafelvétel II. fejezetben is tárgyalt élettartam-meghosszabbító hatását támasztják alá azok a régi történeti leírások is, amelyek a világ legkülönbözőbb pontjain lényegében ugyanazokat a jelenségeket jegyezték fel. Ezek szerint történelmünk kezdetén úgynevezett “istenfiak” éltek közöttünk, akik megtanítottak bennünket a földművelésre, a kézművességre és egyéb hasznos dolgokra. Ezek a más bolygókról származó idegenek átlag 1000 évig éltek. A hindu mitológia azonban megemlíti, hogy néha ellátogattak hozzánk “valódi” istenek is, akik levitálva jártak a földön, és testükből szikrázóan fényes sugarak áradtak ki. Az ő élettartamuk állítólag a 12 000 évet is elérte. A testnek ez a tündöklő hatást keltő erős energiakisugárzása valószínűleg a sejtek fokozott energiafelvételének a következménye, amely összefüggésben lehet a magas élettartammal. Minden bizonnyal ennek tudható be az a jelenség, hogy a későbbiek során a vallási tárgyú festményeken a szenteket glóriával a fejük felett ábrázolták. A glória tulajdonképpen a fej energiakisugárzása, amellyel minden ember rendelkezik, ezekből a szuperlényekből azonban olyan intenzív energia áramlott ki, hogy a fejaura és a test csillogó energiaköpenye szabad szemmel is láthatóvá vált. A szubatomi energiasugárzás ugyanis egy bizonyos szint felett ionizálja a levegőt, ezért látjuk pl. az UFO-k energiaburkát is a sebességtől függően különböző színűnek.
A testből kiáramló fokozott energiasugárzás azonkívül hogy különös fénnyel vette körül ezeket a lényeket, a hangjukat is megváltoztatta. Vallástörténeti feljegyzések szerint a hozzánk látogató szenteknek visszhangszerűen zengő “égi harsonák”-hoz hasonlatos hangjuk volt. Ezek a rendkívül magas fokon álló emberek a civilizáció elindítói lehettek a Tejútrendszerben. Feltehetően ők voltak az első ember formájú lények a galaktikában, és ma már szerepük csak az irányításra, a fejletlenebb civilizációk sorsával kapcsolatos döntések meghozatalára korlátozódik. A Bibliában több olyan megjegyzés is található, amely valószínűvé teszi, hogy Jézus is ennek a világnak volt a küldötte. A különböző szintű civilizációk időszakos beavatkozásainak az írásos emlékeken kívül tárgyi bizonyítékai is vannak. Ezek feltárásában a magyar származású Erich von Däniken igen jelentős eredményeket ért el. Évtizedek óta folytatott kutatómunkájának eredményei jól nyomon követhetők a világszerte nagy visszhangot kiváltó könyveiben.
Nem zárható ki, hogy a civilizáció forrásának tekinthető – tőlünk 400 fényévnyi távolságra, a Plejádok (Fiastyúk) csillagrendszerben található – ősbolygó lakói fejlődésük során levetik majd fizikai testüket, és tiszta energiából álló “fénylénnyé” válnak, hogy a jelenleginél is magasabb rendű feladatot láthassanak el az univerzumban. Ez a szerep valószínűleg a halottak lelkének fogadása, tetteik elszámoltatása és az új életükbe való visszairányítás lesz. Azok a fénylények, akik jelenleg ezt a tevékenységet végzik, a jövőben feltehetően már csak felügyelni fogják ezt a folyamatot, vagy az egyes civilizációk között koordinációs feladatot fognak ellátni. A fejlődésnek ez a menete azonban több millió évet is igénybe vehet, így a mi alig 12 000 év óta létező civilizációnk még csak az elején tart ennek a folyamatnak.
Aki továbbra is kételkedik egy mindenek felett álló, és ezt az egész fejlődési láncot átfogó Isten létezésében, az próbálja meg filozófiai alapon megközelíteni a kérdést. A materialista gondolkodók is azt vallják, hogy a semmiből semmi sem keletkezik. Ahhoz, hogy valami létrejöjjön, azt valakinek, vagy valaminek létre kell hozni. A semmi semmire sem képes. Mivel a világ létezik, keletkezése, fejlődése objektív valóság, ezért a világot létre kellett hozni. Sokan mondhatnák erre, hogy ehhez semmi kétség nem fér, de minden jel arra vall, hogy ez a folyamat különböző természeti erők következménye. Sőt, az előző fejezetben még azt a következtetést is levontuk, hogy Isten közvetlen közreműködése még a világegyetem kialakításánál, a periodikusan bekövetkező ősrobbanások elindításánál sem szükséges. A modern kozmológia művelői is azt vallják, hogy a világegyetem mai arculatának kialakulása meglepően kevés paramétertől függ. Elég csupán néhánynak a kezdeti értékét beállítani, és a Nagy Bumm “gombjának” megnyomása után az összes többi automatikusan beáll. 
Mi bizonyítja tehát Isten létezését, hiszen a világ keletkezik és működik nélküle is. Ez igaz, de ahhoz, hogy az univerzum kialakuljon, fennmaradjon, sőt fejlődjön, olyan fizikai erőkre van szükség, mely erők ezt a folyamatot kiváltják. Isten nem a világot alkotta meg, hanem azokat az erőket hozta létre, hívta életre, amelyek az Isten által megszabott tulajdonságaik, hatásmechanizmusuk révén, a kívánt formában alakítják ki és működtetik az univerzumot. Az anyagi világot tehát nem Isten teremtette, egyedül a lélek az, amely isteni teremtmény. A természeti erők lelket nem képesek sem létrehozni, sem pedig elpusztítani. Az univerzum természeti erői egyébként olyan erősek, hogy senki, még a Mindenható sem képes őket figyelmen kívül hagyni, neki is alkalmazkodnia kell az általa létrehozott rendhez. A különböző rendű és rangú istenek is a mindent átható fizikai törvények igénybevételével tudnak csak megnyilvánulni. Semmi olyat nem képesek megtenni, ami ellenkezik a világmindenségben uralkodó fizikai törvényekkel, de maximálisan ki tudják használni ezeket az erőket. A Teremtő megtehetné ugyan, hogy pillanatnyi érdekeinek megfelelően megváltoztassa a fizikai törvényeket, de ezt nem teszi. A világegyetem ugyanis csak a jelenlegi rendkívül precízen behangolt természeti törvények mellett működőképes. A legcsekélyebb változtatás megbénítaná az univerzumot, és megakadályozná újabb világok létrejöttét.
Akinek a képességei lehetővé teszik, hogy fizikai törvényeket alkosson, és ezeket az erőket olyan tulajdonságokkal ruházza fel, amelyek a legapróbb részletekig az előre eltervezett hatást váltják ki, felette áll minden általa alkotott törvénynek. Valós világunk láttán ennek a lénynek a létezése tagadhatatlan, minden emberi képzeletet felülmúló képességeit pedig a körülöttünk lévő univerzum végtelen kiterjedése bizonyítja. Ráadásul ez a gigantikus alkotás rendkívüli bonyolultsága ellenére harmonikusan, a legapróbb részletekig kidolgozott rend szerint működik. Aki képes arra, hogy egy ilyen hatalmas és tökéletes művet a képzeletében megalkosson, és minden feltételt létrehozzon ahhoz, hogy ez a mű megszülessen, nem érdemli meg, hogy istenként tiszteljük? Miért tartják sokan megalázónak térdre borulni egy olyan lény előtt, aki megteremtette azt a világegyetemet, amelynek mi csak egy parányi kis része vagyunk?
Ezek után felmerülhet bennünk a kérdés, hogy a “mű” megszületése után Istennek mi a szerepe a továbbiakban? Isten azt teszi most, amit egy jó konstruktőr az alkotásával; állandóan fejleszti, csiszolja, tökéletesíti. A Mindenhatónak olyan a kapcsolata a világgal, mint a szülőnek a gyermekével. Ahogy a világot, úgy a gyermeket sem a szülője hozza létre, hiszen a magzat különböző természeti erők következtében az anya közreműködése nélkül fejlődik ki. Az anyának a szülés után sem az a feladata, hogy fizikailag életben tartsa gyermekét, ezt elvégzik helyette azok az erők, amelyek a testünkre hatnak. Az anya, illetve a Mindenható feladata az, hogy nevelje, irányítsa lényének gyümölcsét, szüntelenül vigyázza lépteit, és szükség esetén beavatkozzon a sorsába. Isten jelenlegi szerepe tehát nem a világ működtetése, hanem az általa kijelölt segítőtársakkal együtt annak intelligens irányítása, az ember figyelmeztetése a szabad akaratának gyakorlásából eredő esetleges káros következményekre. Isten tehát nem azzal foglalkozik, ami a természeti törvények uralma alatt áll, az ugyanis nélküle is működik, hanem a világnak, sorsunknak azt az 50%-át felügyeli és irányítja, ami rajtunk múlik.
Az ortodox hívők valószínűleg fenntartásokkal fogadják ezt az elméletet, és ragaszkodnak a Föld teremtésének Bibliában leírt változatához. A teremtéstörténet azonban nem más, mint egy mese, legenda. Egy 3 éves gyereknek nem szokták szabatosan elmagyarázni, hogy születik a gyerek; és főleg azt nem, hogyan készül. Ezért kitaláltuk a káposzta- illetve a gólyamesét. A teremtéstörténet hozzávetőleg 4000 évvel ezelőtt diktálták le nekünk. Fejlődésünknek azon a szintjén erre a magyarázatra volt szükség. A Mózes korabeli műveletlen pásztorok aligha értették volna meg az evolúciót. 
Egyébként már a katolikus egyház sem ragaszkodik ennek a történetnek a megkérdőjelezhetetlenségéhez, bár egyes tudósok szerint a Biblia ezen a téren is fedi a valóságot. Szerintük a teremtés napjai valójában földtörténeti korszakok voltak. II. János Pál pápa egy 1999-ben kiadott enciklikájában elismerte az evolúciós elmélet helytállóságát; és egyúttal megkövette mindazokat, akiket évszázadokon át üldözött az egyház ennek az elméletnek a terjesztése miatt. Tehát már “Isten fiának földi helytartója” sem tagadja, hogy úgy keletkezett a Föld és a világegyetem, ahogy azt a tudomány állítja. Érdekes, hogy az evolúció klasszikus változatának elfogadása a társadalomban semmilyen akadályba nem ütközött. Erwin Chargraff szerint: “Az emberek különös módon örömmámorban úsztak, amikor megtudták, hogy a majomtól származnak; Addig azt hitték, csupán Isten alkotta őket.” 
A teremtéstörténet tehát történelmi szükségszerűség volt. A Biblia is világosan utal arra, hogy az akkori emberek szellemi fejlettsége még nem állt azon a fokon, hogy magas szintű ismereteket lehetett volna átadni nekik. Jézus is gyakran említette tanítványainak, hogy: “Mondhatnék többet is nektek, de nem tudnátok elhordozni.” A tudásnak ugyanis súlya van. Ez a helyzet azonban változni fog. A Mindenható is tisztában van azzal, hogy az új kor új információkat igényel. Ezek nem is maradnak el. A Biblia szerint “új könyvek nyittatnak”. Ez azonban a Jelenések könyvében megjövendölt katasztrófa után fog megtörténni. Csak a megmaradók, az arra érdemesek juthatnak hozzá a korunkhoz igazított, fejlődésünket tovább segítő ismeretekhez, az új Szentírásokhoz.

Vissza a Bibliához
A keresztény társadalmakban az emberi humánum legrégebbi és legtökéletesebb tankönyve a Biblia. A Biblia intelmeinek mély értelméhez és emberközpontúságához a keleti vallások közül csak a brahmanizmus tanait hirdető Rámájana végtelenül szelíd és bölcs tanításai hasonlíthatók. Mint minden igaz vallásnak, a Bibliának is legfőbb tanítása a szeretet mindenhatósága. Jézus a szeretet parancsát az összes többi törvény fölé helyezte. A szeretetből fakadó tetteket sokkal többre értékelte, mint a kiüresedett hitbuzgalmi előírások formalitásait. A Biblia azért nem vált szent szöveggé merevedett gondolatok tárházává, szertartássá lecsapódott hittételek gyűjteményévé, mert az egész művet átszövi a szeretet, a megértés és az egymás iránti megbocsátás szelleme, amelynek végső soron az a célja, hogy meggyökereztesse az emberiség gondolkodásában a testvériség eszméjét. A testvériség evangéliumán kívül Jézus tanításaiban központi szerepet kap még a test vágyainak, az ösztönöknek a megzabolázása, a lélek tisztaságának megteremtése és megőrzése, valamint a fenntartás nélküli hit csodatevő erejének hirdetése. Jézus szenvedése, halála és feltámadása adták tanításainak a hitelét; és ebből ered a keresztény vallás szilárd alapja is. A Biblia eszmevilágából eredő következtetések érzékeltetésére ragadjunk ki néhány idézetet ebből az örökbecsű műből.
A Szentírás kinyilatkoztatásai közül a tízparancsolat mindenki előtt ismert, nem szorul magyarázatra. Nem csak a hívők, de még az ateisták is elismerik ennek az erkölcsi alaptörvénynek az örökérvényűségét. A Biblia azonban az egyértelmű intelmeken és erkölcsi tanulságtételeken kívül az isteni bölcsesség végtelen tárháza is. Jézus példabeszédeiben úgyszólván kivétel nélkül feltárta mindazokat a rejtett törvényeket, amelyek az emberiség életét irányítják. Ne restelljük tehát elővenni a Bibliát, és tüzetesen megvizsgálni a benne található mély értelmű kijelentéseket. Még azok is, akik ismerik ezt a művet, újbóli alapos áttanulmányozás után meglepetéssel fogják tapasztalni, hogy mennyi olyan rejtett utalás található benne, amely segíthetne bennünket a mai modern világunkban való eligazodásban, az egyre bonyolultabbá váló problémáink megoldásában.
Jézus tanításai közül nem egy már annyira ismertté vált, hogy időközben közmondás, szállóige lett belőle. Ezen példabeszédek egyik legismertebbje: “Amit szeretnétek, hogy az emberek veletek cselekedjenek, ti is ugyanazt cselekedjétek velük!” Ugyancsak ismert szállóigévé vált Jézusnak az a kijelentése, mely szerint: “Nem egy ember mások szemében észreveszi a szálkát is, a saját szemében azonban a gerendát sem látja.” Ki ne ismerné az alábbi bibliai eredetű közmondást: “Aki másnak vermet ás, maga esik bele; és aki követ dob el, arra hullik vissza.” Nem a vallási fanatizmusnak, hanem az életünket irányító túlvilági erők létezésének egyértelmű bizonyítéka az a történelem során többször helytállónak bizonyult jelszó is, hogy: “Ha Isten velünk, ki lehet ellenünk?” Vagy: “A hit hegyeket mozgat.”
A karma törvényének keresztény megfogalmazását rejtik az alábbi intelmek: “Ne kárhoztassatok és nem lesz kárhoztatásotok! Úgy cselekednek veletek, ahogy ti cselekedtetek; tetteitek tulajdon fejetekre hullanak.” A karma érvényesülésére utal a Bibliának a bajok, betegségek kialakulására vonatkozó magyarázata is. A legtöbb esetben a körülmények arra vallanak, hogy a sorscsapások, és az életünk során szerzett betegségek legtöbbje karmikus eredetű. Ennek keresztény hitbe ágyazott menete a következőképpen olvasható az Ószövetségben: “Nem Isten büntet minket, nem ő sújt betegséggel, hanem a Sátánnak nyújt lehetőséget a kísértésre”, azaz engedi a sátáni hatalom érvényre jutását. Egyébként sincs szükség arra, hogy előidézze a romlásunkat, mert ezt megtesszük mi helyette. Neki nincs más dolga, mint teret engedni állati ösztöneinknek. Isten sok esetben azáltal bünteti a bűnöst, hogy nem védi meg önmagától. Egyéni problémáink eredetén túlmenően jelenlegi világunk egyre bonyolultabbá váló nemzetiségi problémáinak gyökerére, a szomszéd nemzetekkel való bánásmód egyedül üdvözítő módjára is találhatunk hasznos utalásokat a Bibliában: “Amilyen mértékkel mértek, olyan mértékkel mérnek nektek is, sőt még ráadást is adnak. Ne ítéljetek, hogy ne ítéltessetek!” Az az ember tehát, aki minden jogalap nélkül egy másik ember felett mond ítéletet, szintén ítélet tárgya lesz.
A Szentírás korábban a karmán kívül a reinkarnációval kapcsolatban is tartalmazott utalásokat. A Konstantinápolyban 533-ban összehívott zsinaton azonban az egyházatyák úgy döntöttek, hogy ezeket a “zavaró kitételeket” eltávolítják belőle, azt gondolván, hogy az ember elkerülheti vétségei következményeit a bűnbánaton keresztül. Ezt megelőzően azonban a keresztény hit szerves része volt, melynek nyomai mind máig fellelhetők a Bibliában. Péter és János például azt kérdezték egyszer Jézustól: Miért mondják az írástudók, hogy a Megváltó előtt Illésnek kell eljönnie? Erre Jézus felvilágosította őket, hogy Illés már eljött Keresztelő Szent János személyében, de nem ismerték fel őt, és ezt mívelték vele. (Hogy mit, azt a Biblián kívül számos irodalmi alkotásból is tudjuk.) Ha a zsidó vallás tagadta volna a reinkarnáció létét, akkor sem ez a kérdés, sem a rá adott válasz nem lett volna olyan természetes az ókorban élők számára. (Egyébként az ezoterikus titkok kutatói szerint Jézus is élt korábban a Földön, annak idején ő volt Énok próféta.)
Az előbbinél is egyértelműbb utalás található a reinkarnációra a gnosztikus evangéliumban. Ez a keleti és ókori hellenisztikus elemek átvételével kialakult őskeresztény vallásfilozófia, amelyet többek közt a Jó és a Rossz dualizmusa jellemez, így őrizte meg Jézus reinkarnáció melletti hitvallását: “A lelkek a világban egyik testből a másikba öntetnek.” Ezzel kapcsolatban hasonló tartalmú utalásokat találtak a kutatók a holt-tengeri tekercsekben. Az esszénusok Kumranban elrejtett iratai többek között megörökítették egy bizonyos Jézus testvér prédikációját az életről. Ennek egy részlete így hangzik: Jézus a templom előcsarnokában ült, és sokan jöttek hozzá, hogy meghallgassák tanácsait. Valaki megkérdezte tőle: Uram mit tanítasz az életről? Ő így felelt: “Boldogok akik sokat tapasztalnak, mivel szenvedéseik által tökéletessé válnak. Olyanok lesznek ők, mint Isten angyalai az égben, és sohasem halnak meg. Nem kell többé újraszületniük sem, mert születésnek és halálnak nem lesz már hatalma felettük.”
Ezeknek a tanoknak a megsemmisítése sokkal prózaibb okokra vezethető vissza. Történelmi kutatások egyértelműen bizonyítják, hogy a reinkarnáció eszméjét két démoni eredetű zsarnok, Justinianus bizánci császár, és Theodora a kurtizánból lett császárné távolíttatta el a Bibliából. A Sátánnak úgy látszik nem tetszik a reinkarnáció tana, mert ennek ismerete megzabolázná az emberiséget, ami lényegesen csökkenti a gonosz erők befolyását a világra. Azért küldte ezt az ördögi hatalommal felruházott párt a Földre, hogy fondorlatos praktikáikkal megfosszák a keresztény világot annak az univerzális érvényű rendszernek a megismerésétől, amely racionális alapon is képes lenne visszatartani az embereket a bűnözéstől.
Justinianus alvilági szférával fenntartott kapcsolatát igazolja egy korabeli feljegyzés, mely szerint egyszer egy palesztin szerzetes kopogtatás nélkül lépett be a császár konstantinápolyi palotájának dolgozószobájába, de azonnal ki is rohant onnan halálra rémülten, mert egy ördögszerű szörnyet látott a társaságában. Ilyen tanácsadók láttán nem csoda, hogy 4 évvel korábban Justinianus császár bezáratta Athénban a neoplatonikus iskolát is, így a reinkarnáció fogalma szinte teljesen eltűnt a keresztény Európából.
A középkorban a vallás, a keresztény hit még képes volt kordában tartani az ösztönöket. A felvilágosodás azonban ateistává tette az embereket, és ezáltal megszűnt az a belső fék, ami gátat szabott a bűnözésnek. Ez a folyamat mára oly mértéket öltött, amely az elviselhetetlenség határát súrolja. A reinkarnációs tan megismertetése, terjesztése tehát soha nem volt olyan időszerű, mint jelenleg. Nem ártana, ha a keresztény egyházak is bekapcsolódnának a felvilágosítás folyamatába. Ahelyett, hogy agyonhallgatják ezt a kérdést, felül kellene vizsgálniuk az álláspontjukat, és a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján ki kellene nyilvánítaniuk, hogy a reinkarnáció kezdettől fogva szerves része volt a Szentírásnak.
A Nag-Hamediben talált kopt szövegek is félreérthetetlenül igazolják ezt. Ezek az ősi aranémus írások a legrégebbi bibliaszövegek. Közvetlenül Jézus keresztre feszítése után, az I. században keletkeztek. Annyira hitelesek, hogy János evangéliumát sem tartalmazzák, mert ezt ő később, 92 éves korában írta. Nagy értékük, hogy sohasem “korrigálták” őket, mert keletkezésüktől napjainkig nem hozták nyilvánosságra, és nem fordították le más nyelvre. Így most eredetiben tanulmányozhatjuk Krisztus tanításait. Nézzük meg pl. hogy valójában mit mondott Jézus a földi életről: “Amiképpen minden teremtmény a láthatatlanból érkezik erre a világra, azonképpen a láthatatlanba tér vissza. Így jönnek újra és újra el, amíg csak meg nem tisztulnak. Van feltámadás a testből, és van feltámadás a testben. Az élet felszáll a húsból, és leszáll a hús életébe. Az a test amit a sírba fektettek vagy elégettek nem az a test amivé lesz majd, mivel akik visszajönnek más testet kapnak, de az is az övék lesz. Amit az egyik életükben vetettek, azt aratják le a következőben, és ha jót cselekedtek nagy lesz az ő örömük az eljövendő életükben. Boldogok akik az igaz utat járják ebben az életben, mert ők megkapják az élet koronáját.” Ebből az idézetből is látható, hogy a későbbi bibliaszerkesztők milyen módszeres munkát végeztek. Ennek a tanításnak is csak az utolsó mondatát hagyták meg a Szentírásban. Ezek a csonkítások jelentős mértékben hozzájárultak ahhoz is, hogy Jézus példabeszédei oly nehezen érthetők. Hiányoznak az előzmények, az utólagos megjegyzések, sőt sok esetben a gondolatok magva, legfontosabb mondata is.
A Biblia megreformálása, hitelessé tétele során azonban van mire támaszkodnunk. Nem a lebecsülő “gnózis” névvel kellene illetni ezeket az iratokat, hanem a segítségükkel fel kellene számolni a hamisításokat, csonkításokat, hogy 2000 év után végre teljes egészében megismerhessük a Megváltó tanításait. Az egyházatyáknak hivatalosan el kellene ismerniük, hogy az elmúlt évszázadok alatt a számtalan fordítás, átdolgozás során rengeteg utalás tűnt el a Biblia eredeti hitvallásából. Komplett szövegrészek kerültek ki belőle azért, mert nem feleltek meg az adott kor szellemiségének, vagy sértették egyik-másik érdekszféra hatalmi helyzetét. Az is gyakran előfordult, hogy a későbbi nemzedékek az ősi szövegeket kiegészítették, betoldásokat eszközöltek, hozzájuk költöttek egyet s mást, azaz saját szükségleteikhez igazították. Ezek a hiányosságok illetve hamisítások azonban korrigálhatók. Az egyházi archívumokban őrzött régi írások, valamint a birtokunkba került legújabb leletek lehetővé teszik a Biblia rekonstruálását. Az eredeti tan ismerete és terjesztése a modern kor emberét is képes lenne visszatartani a bűnözéstől, mivel feltárná előtte az élet értelmét, valamint az univerzum végtelen racionalitását, és igazságosságát. Az Ó- és Újszövetség kimaradt és titkos üzenetei egyelőre csak Az elveszett Biblia című könyvben található meg. (Kiadó: Magyar Könyvklub - 2003.)
A Biblia jelenleg ismert szövege, gyakran idézett tanításai is átírásra szorulnak. Ezért megreformálása során a csonkítatlan részeket sem szabad szó szerint átmásolni. A Szentírásnak az üzenetét kell átvenni, továbbvinni. Az elmúlt 2000 év alatt óriási mértékben fejlődött az emberiség. Főleg a tudomány terén sok olyan ismeretre tettünk szert, amelyet már a katolikus egyház sem tagad. Ezért az eredeti szöveget nem csak korrigálni kell, hanem modernizálni is, hogy érthető, mindenki számára hihető legyen. Példaként emeljünk ki egy idézetet a Bibliából. Az Úr azt üzente nekünk, hogy: “Ha megtartjátok a parancsolataimat, örök életetek lesz itt a Földön.” Ezt az intelmet ma már nem lehet így továbbadni, mert a XXI. század felvilágosult embere csak mosolyog rajta. Hiszen természettudományilag bizonyított tény, hogy semmi sem élhet örökké, minden elpusztul egyszer. Az ezoterikus tanok is azt hirdetik, hogy ami egyszer létrejött, annak el is kell múlni. Az általunk ismert Földön kívüli civilizációk legfejlettebb tagjai sem élnek tovább 12 ezer évnél. Ennélfogva megtérésünk esetén nem az egyén fog “örökké” élni a bolygónkon, hanem az emberi faj. Még csak nem is a mi civilizációnk, hanem az utódaink, a kései leszármazottaink. Ám az ő életük sem lesz örökké tartó. Maximum addig fognak élni, amíg a Naprendszer össze nem roppan, meg nem szűnik. Ez azonban több milliárd év múlva fog bekövetkezni. Az ókor emberének ilyen hosszú időtartam örökkévalóságnak számított. Ne felejtsük el, hogy ebben a korban a rómaiak még csak az ezres számig jutottak el a számolásban, pedig akkoriban ők alkották a világ legnagyobb és leghatalmasabb birodalmát. Ma már más a helyzet. Ezért újra kell értelmezni a Bibliát. Ki kell emelni belőle a lényeget, az isteni tanítást, és új, a modern kor emberének megfelelő szövegkörnyezetbe kell helyezni. 
Jelenlegi formájában ugyanis a Szentírás tele van olyan kijelentésekkel, amelyeket ha egy iskolázott ember meghall, kapásból hárít. A rosszul, illetve szó szerint értelmezett idézetekből azt a következtetést vonja le, hogy ezt a művet nem érdemes elolvasni. Ezáltal nem jut el hozzá a Biblia magasztos üzenete, ami sohasem évül el. Amíg létezünk, fennmarad. Ezért van oly sok ateista a világon, mert a felvilágosodás kora óta senki sem vette magának a fáradságot, hogy a szövegét modernizálja. Az előbbi kinyilatkoztatást pl. így kellene átfogalmazni: “Az isteni törvény szerint élőket mindvégig segíteni fogja Isten megtartó ereje.” A Biblia szó szerinti értelmezése, a leírtakhoz foggal-körömmel való ragaszkodás az oka a hit rendkívül rossz hatásfokkal való terjedésének is. Sok ember igényli azokat a tiszta gondolatokat, azt a nemes erkölcsöt, ami ebből a műből sugárzik. Sajnos a legtöbb hívőt tömörítő katolikus és protestáns egyház nem fordít kellő gondot a hitetlen, tájékozatlan emberek megnyerésére. Sőt újabban már a saját híveiket sem tudják megtartani. Ha ennek a folyamatnak nem sikerül gátat vetni, a nagy történelmi egyházak néhány évtized múlva széthullanak, megszűnnek, és akkor semmi sem lesz, ami visszatartaná az embereket a bűn útjára lépéstől. Az alapos reform tehát nem csak a különféle egyházak számára létfontosságú, hanem az egész emberiség jövője függ tőle.
A széleskörű, átfogó ismeretekkel szolgáló, csonkítatlan és modernizált Bibliát már nem tekintenék elavult műnek az emberek, amely “nincs összhangban a mai világgal”. Egyébként ennek az általános véleménynek tudható be, hogy a jelenleg kiadott könyvek közül a Biblia olvasottsága a legalacsonyabb. A nyugati országokban folytatott közvélemény-kutatások szerint a családok 42%-ban található Biblia, de csak 2%-uk forgatja rendszeresen. Ez a vizsgálat derített fényt arra a szomorú tényre is, hogy az emberek 72%-a nem olvasta a Bibliát. Ha a kezébe adják sem veszi magának a fáradtságot, hogy végigolvassa. Az iskolázott réteg is jobbára azért olvassa, mert ismerete hozzátartozik az általános műveltséghez. A tartalmával nem tudnak mit kezdeni, mert a legfontosabb részek hiányoznak belőle. Mondanivalójának éppen attól a részétől fosztották meg, amely rámutatna modern korunk problémáinak eredetére. Ami benne van azzal sem értenek egyet, mert szó szerinti értelmezése ellentmond a tudomány állásának. Ezt a hiányosságot sürgősen orvosolni kell, különben a jövőben a Biblia nem lesz más, mint egy kultikus tárgy, a szobaberendezés része. Egy relikvia, amely hajdanán nagy szerepet töltött be a történelmünkben, de ma már csak vallási eredetünk szimbóluma. Ha nem teszünk semmit a megreformálása ügyében, a Biblia nem sokban fog különbözni a kabáthajtókára tűzhető “cuki kis jelvény” -től, vagy a nyakba akasztott aranykereszttől, amit az emberek legtöbbje nem vallási meggyőződésből, hanem a legújabb divathóbortot követve hord. Remélhetőleg a keresztény egyházak jelenlegi vezetői is belátják ennek a helyzetnek a tarthatatlanságát, és sürgős cselekvésre szánják el magukat, melynek eredményeként a legközelebbi ökumenikus zsinat fő napirendi pontja a megreformált Biblia kanonizálása lesz. Addig is térjünk vissza a korábbi zsinatok által szentesített szöveg tanulmányozásához.

A Biblia ugyan különböző helyeken említi, de szorosan összetartozik az alábbi két intelem: “Ha megdobnak kővel, dobd vissza kenyérrel” mert “Az erőszak erőszakot szül.” Aki nem a szeretet, a megértés útján, hanem erőszakos úton próbál egy konfliktust megoldani, az előbb-utóbb szintén erőszak áldozata lesz. A modern nyelv ezt a következőképpen fogalmazza meg: “Aki farkastörvények szerint él, magára vonja mások vadászszenvedélyét.” Nézzük meg, mit mond erről még a Biblia: “Ki kardot ránt, az kard által vész el!” Ez a törvény nem csupán egyéni, hanem össztársadalmi viszonylatban is érvényesül. Figyeljük csak meg, hogy az egész világra kiterjedő háborúknak mindig az a nép volt a vesztese, amely kezdeményezte, amely elindította a véres eseményeket. Isten nem zsarnok, az alaptörvények kivételével nem diktál nekünk, hanem csak betartatja velünk a saját törvényeinket. Minden ember, minden nép önmagának szab törvényt. Isten elfogadja és szentesíti az ember által hozott törvényeket, és azok szellemében ítélkezik jó és rossz cselekedeteink felett. A Földön ki lehet ugyan bújni a törvény felelőssége alól a hatóságok megtévesztése útján, de a Teremtő mindenre kiterjedő figyelmét nem lehet kijátszani. Egyszer minden bűnünkért felelni kell, és minél később kérik ezt számon rajtunk, annál keservesebb lesz a bűnhődés.
A fenti példabeszédek közül a szelídségre, jámborságra ösztönző tanácsok átvitt értelmére más magyarázatok is születtek. Ezek közül igen figyelemre méltó a híres amerikai látnok Edgar Cayce reinkarnációs értelmezése: Ha valaki igazságtalanságot szenved el egy másik ember kezétől, és emiatt “jogosan” bosszút áll, akkor ezzel az ellenségéhez bilincseli magát. Mindketten arra kényszerülnek, hogy elkövetkező életeikben együtt térjenek vissza, és újraéljék a negatív konfliktust, mindaddig amíg el nem érnek arra a fejlettségi szintre, ahol már elegendő józan eszük lesz ahhoz, hogy elássák a csatabárdot, és felhagyjanak az ellenségeskedéssel. Eközben kettőjük közül a fejlettebb léleknek le kell lassítania saját spirituális fejlődését, mert rákényszerítette magát, hogy annak a kevésbé fejlett léleknek a tempójával folytassa útját, akinek kárt okozott. Ha viszont elég bölcs ahhoz, hogy ne alkalmazzon megtorlást, hanem “odafordítja másik orcáját is” akkor megszabadítja magát az ellenségével kapcsolatos minden további bonyodalomtól. A teher akkor a másik félre kerül, akinek a továbbiakban hozzá hasonló primitív lelkekkel kell konfrontálódnia ahhoz, hogy ledolgozza a karmikus adósságot, amelyet korábban felhalmozott.
Ez a sokak által együgyűnek látszó viselkedés tehát nem a vallásos vakbuzgóság által elhomályosított elme beletörődése az erőszakba, hanem egy alapvető kozmikus igazság felismerése. Az erőszak csapdájából csak a szelídség, a megbocsátás, a szeretet szabadíthat ki bennünket. Végső soron így válik a látszólagos áldozat győztessé. Az erőszakmentesség univerzális eszméje egyébként a világ majd minden vallásában megtalálható. A hinduizmusban pl. így szól Krisna tanítása, amely az erőszaktól való tartózkodás harmadik indokaként is felfogható: “A rosszért mindig jóval fizess, ezáltal megváltod a gonosz embereket indulataik rabságából.”
A megbocsátás nem azt jelenti, hogy magunkba fojtjuk haragunkat, és úgy teszünk, mintha nem történt volna semmi. Tevékeny közreműködést sem követel tőlünk ez a gesztus. A megbocsátást nem valamilyen cselekedettel, viselkedéssel kell kifejezésre juttatni, hanem “elengedéssel”. Ha a szívünkben megbocsátunk valakinek, akkor békét teremtünk a bensőnkben. Ezáltal szeretet árad belénk, és mi is szeretetet árasztunk a környezetünk felé. A megbocsátás legfőbb célja: a harag, a szeretetlenség megszüntetése. Még arra sincs szükség, hogy eljátsszuk a földre szállt angyal szerepét, és bűnbocsánatot osztogassunk ellenségeinknek. Mind a nekünk ártóknak, mind önmagunknak akkor használunk a legtöbbet, ha megszüntetjük az ellenségeink iránt táplált negatív érzelmeket. Ezáltal megszűnik közöttünk a szeretetromboló lelki függőség, felszabadulunk abból a nyomasztó érzésből, amelybe a harag kényszerített bennünket. A negatív gondolatok útjára bocsátása áldást hoz mindenkinek, mert feloldja az emberek közötti karmikus függést. Ha “elengedjük” az ellenünk vétkezőket, nem kényszerülünk arra, hogy a következő életünkben ott folytassuk az ellenségeskedést, ahol abbahagytuk. Ez véget vet a harag, a gyűlölet, a bosszú és a viszálykeltés végtelen láncolatának, és egy idő után elvezet bennünket a hőn áhított világbékéhez, a Biblia által hirdetett testvéri szeretethez, vagyis ahhoz az állapothoz, ahol minden ember testvérként szereti egymást.
Ez a világ azonban csak akkor jön el, ha megtanuljuk egymást önzetlenül szeretni. Az igazi szeretet az, ha akkor is segítünk az elesetteken, amikor ezért csak sértés és megaláztatás a fizetségünk. Jelenleg nagyon kevés az olyan ember, aki ilyen körülmények között is képes a segítségnyújtásra. Ehhez nagyfokú tűrőképességre, és megértésre van szükség. Az önérzettel telített emberi lélek ma még nem tudja elviselni a reá vetített hamis képeket. Ezt tapasztalva a bennünk feszítő gőg megsokszorozódik, és máris kikérjük magunknak a rágalmakat, s követeljük, hogy az igazságnak megfelelően ítéljenek meg bennünket. Minden igyekezetünkkel azon vagyunk, hogy a csorbát kiköszörüljük, mert nem ismerjük az önzetlen szeretet tűrőképességét. Ennek lényege, hogy bármit gondoljon rólam a másik ember, ha csakugyan szeretem, és segíteni akarok rajta, akkor nem haragszom meg azért, amit tévedésből vagy rosszindulatból ellenem tesz. Példaként lebegjen szemünk előtt Isten velünk szemben tanúsított viselkedése: “Nem hadakozom én a beteg emberrel azért, hogy engem nagyszerűségemben meglásson; hiszen éppen attól beteg, hogy látása eltorzult. Ha én tényleg őérte, és nem magamért teszem amit teszek, akkor kezdetben elfogadom a torzultságát, és mindazt ami ennek következménye. Az általa rám vetített sötét képekkel együtt fogadom őt a szívembe. Amikor már a látása tisztulni kezd, és képes lesz arra, hogy engem valódi mivoltomban felismerjen, akkor láttatom meg vele igazi arcomat. Ámde akkor sem úgy, hogy őt szemrehányásokkal illetem, és így korábbi tévedéséhez hozzákötözöm, mert ezzel megakadályoznám a megújulását. Ahhoz, hogy ő erre a tisztulási fokra eljusson, előbb nekem kell érte tennem, azaz a hibáival együtt meg kell őt értenem, és magamhoz kell emelnem. Mert az isteni alázat arra is képes, hogy lehajoljon a tévelygő emberhez, és ne érezzen önérzetet a szerencsétlen, bukott teremtménnyel szemben, még abban az esetben sem, ha hamisságot, ellenszegülést, vagy káromlást kell elviselnie tőle. Pedig nekem és segítőimnek bőven lenne okunk a sértődésre, amennyi gyalázkodást elszenvedtünk már az elbukott emberektől.” A Mindenhatónak eme új keletű üzenete után térjünk vissza ismét a Biblia tanításaihoz.
Számos hívő számára is tanulságos lehet a Szentírásnak ez az intelme: “A szeretet nem keresi a maga hasznát.” Jótékonykodásunkat ne az erkölcsi haszonlesés motiválja. Ne azért segítsük a rászorulókat, hogy ezzel elnyerjük a Mindenható jóindulatát, vagy környezetünk elismerését. Istentől nem lehet jutalmat vásárolni. A Biblia arra tanít, hogy aki ad, az úgy adjon, hogy azt senki ne lássa. Képmutatástól mentes legyen a segítségnyújtásunk. Mások önzetlen megsegítése lebegjen a szemünk előtt, s ne az, hogy ebből milyen előnyünk fog származni. Isten számon tartja minden tettünket, így a jótéteményeinket is. Felesleges tehát naprakész számadást vezetnünk, ezt elvégzi helyettünk a Mindenható, és közli velünk a végelszámolásnál.
Jelentősen nehezítette Jézus küldetését, hogy az átadott tudásanyagot erősen korlátoznia kellett. Tekintettel kellett lennie arra, hogy mi még nem tartunk ott a fejlődésben, ahol ő. A mi szellemi befogadó- és teherbíró képességünk meglehetősen alacsony szinten áll, ami fékezően hatott ismeretei közlésében. Nem véletlenül említette egyszer azt, hogy: “Sok mindent mondhatnék még, de nem tudnátok elhordani.” Másutt nyersebben fogalmazott: “Ne szórjatok gyöngyöt a disznók elé!” A magasabb rendű tudás nem való mindenkinek. Nemcsak azért mert nem érti meg. Ha megérti sokkal nagyobb a baj, mert visszaél vele. Mint ahogy egy józan szülő sem ad gyufát a gyermeke kezébe, hogy kedvére játszadozzon vele; a szellemi vezetők is megválogatják, hogy kit avassanak be az univerzum titkaiba. Müller Pétert idézve: “Sokan nem képesek az új gondolat befogadására. Az igazság megismeréséhez erkölcsi érzék, önuralom, és egyetemes felelősségérzet kell. A tudás birtoklása nagy felelősséggel jár. A tudás ugyanis valóban hatalom, de sajnos a méltatlanok kezében is. Ezért csak annyit szabad belőle átadni, amennyi az illető javára válik. Akkor lehetünk biztosak abban, hogy valaki kellően érett egy-egy ismeret átadására, ha szinte már magától rájön.” Amikor kérdez, érdeklődik utána, már elindult a szellemi érés útján; és akkor ér célba, amikor a titkot magától kitalálja. 
Az igazi szellemi vezetők feladata tehát nem a tanítás, hanem a rávezetés. Az alapok átadása után addig kell tanítani a tudásra szomjazókat, amíg lényegre törő kérdések fogalmazódnak meg bennük. Onnantól kezdve segíteni kell őket, hogy rátaláljanak a megismerés útjára. “A vívódással járó megismerésre főként azért van szükség, mert a léleknek meg kell erősödni, fel kel nőni, ki kell teljesedni egy-egy igazsághoz. Maradandó értéket csak magunkból tudunk felhozni, nem lehet ajándékként megkapni. Ez az eljárás nem tanítás, hanem nevelés. Egy benső növekedési folyamat, amelyet kívülről csak elősegíteni lehet. Fokozatosan elő kell csalogatni a növendékből a titkot. Ha így jön rá az igazságra, akkor magáénak fogja érezni, sajátjaként fogja kezelni. Sokkal jobban fogja értékelni az ily módon szerzett tudást, mintha »tölcsérrel a fejébe töltötték volna«. A jó tanító, tehát nem tanít, hanem nevel, felébreszt és kibontakoztat. Végül szerényen visszavonul, mint akinek semmi köze sincs a dologhoz. Ez a feladat még a szokványos pedagógiai munkánál is hálátlanabb, mert köszönet sem jár érte. A tanítvány ugyanis az igazság felismerését önmagának tulajdonítja, és csak jóval később döbben rá, hogy mindent a mesterének köszönhet.” 
Egyébként a felvilágosítás hiányának nem csak hátrányai, hanem előnyei is vannak. Ha valakit ráébresztenek arra, hogy milyen nehéz helyzetben van, mennyire kilátástalan a helyzete, akkor kétségbe esik, pánikhangulat lesz úrrá rajta, és képtelen lesz elviselni a sorsát. A felvilágosulatlan ember viszont tűr. Egyrészt azért, mert igazában nincs is tisztában azzal, hogy mi történik vele, másrészt reménykedik, hogy majd csak jobbra fordul a sorsa. Karmikus adósságok ledolgozása esetén ez persze nem történik meg, de ezt ő nem tudja, így várja a szerencséjét, és közben élete végéig küszködik. Úgy is mondhatnánk, hogy ezeket az embereket a tájékozatlanság élteti.
Nem is gondolnánk, hogy az aktuális politika jegyében az ateista politikusok által használt, és többször kiforgatott alábbi mondások szintén a Bibliából valók: “Aki nincs velünk, az ellenünk van”, vagy: “Aki nincs ellenünk, az velünk van.” Rákosi, majd Kádár ismert jelmondatait a jelenkor reformpolitikusai a következőképpen forgatták át: “Aki ellenünk van, az velük van.” Sajnos nemcsak a Biblia eszméi estek áldozatul korunk mindent beszennyező, megszentségtelenítő viselkedésének. A legszentebb ősi szimbólumok sem menekültek meg attól, hogy a mindent profanizáló, vulgarizáló vagy áruvá silányító modern világ kisajátítsa, lealacsonyítsa, politikai vagy kereskedelmi védjeggyé alakítsa. A legízléstelenebb példákat mellőzve így vált a pentagramma vörös csillaggá, a kommunista diktatúra jelképévé, és így lett az óindiai szvasztikából horogkereszt, a fasizmus szimbóluma azáltal, hogy a napkereszt szárait átforgatták. Sokan nem tudnak mit kezdeni Jézusnak azzal a meglehetősen antihumánusnak tűnő kijelentésével, mely szerint: “Akinek van, annak adatik, akinek nincs, attól még az a kevés is elvétetik, amije van.” Pedig ez a mondás szervesen beilleszthető a fejlődés törvényébe. Az ember azért született a Földre, hogy harcoljon, törje magát, kihozza magából mindazt, amire képes. A lusta, nemtörődöm ember a fejlődés gátja, így büntetést érdemel, és a büntetés ily módon való kiszabásáról a Mindenható nem szokott elfeledkezni. A fejlődés szükségszerűségének globális értelmére utal Jézusnak az a kijelentése, hogy: “Ti vagytok az élet sója.”, mivel a földgolyó élővilága olyan lenne az emberiség nélkül, mint az étel só nélkül. A túlvilági hatalmak azért hozták létre a földi világot, hogy elősegítsék egy újabb civilizáció kialakulását, és ezzel az értelem fejlődését az univerzumban.
Még kevésbé érthető, sőt egyenesen következetlennek tűnik a Megváltónak egy másik kijelentése. Köztudott, hogy Jézus mindig és mindenütt a szeretet fontosságát hangoztatta. A keresztény világ eszmerendszerében olyan fontos szerepet tölt be a felebaráti szeretet, hogy alaptörvényébe, a tízparancsolatba is belefoglalták. Ennek ellenére a Biblia tanúsága szerint Jézus így beszélt tanítványaihoz: “Ne gondoljátok, hogy azért jöttem, hogy békességet hozzak a Földre. Nem azért jöttem, hogy békességet hozzak, hanem azért, hogy kardot. Azért jöttem, hogy szembeállítsam a fiút apjával, a leányt anyjával, a menyet anyósával, és így az embernek ellensége lesz a háza népe.” Mivel Krisztus földi küldetésének célja köztudottan nem az agresszió, a gyűlöletkeltés volt, ezt a fenyegető tartalmú kijelentést feltehetően egy magasabb rendű törvény érvényre juttatása mondatta vele. Fizikai megtestesülésünk legfőbb célja a fejlődés, és ez nem megy szenvedések nélkül. Ennek legkevésbé elkerülhető, tehát leghatékonyabb módja, ha a kínjainkat közvetlen környezetünk idézi elő. Olyanok, akiktől nem lehet megválni, sem elmenekülni tőlük, mert szeretet, sőt vérségi kapcsolat fűz bennünket hozzájuk. Azok sem tudnak elszakadni közvetlen családtagjaiktól, akik már nem éreznek szeretetet irántuk, mert egzisztenciálisan függnek tőlük. Fokozott terhet ró ez a jelenség azokra, akik nem azért vannak itt a Földön, hogy fejlődjenek, hanem komoly küldetéssel érkeztek ide. Nekik még a törekvéseikkel szemben megnyilvánuló társadalmi ellenállással is meg kell küzdeniük, így nem csoda, hogy egy idő után az egész világ ellenségükké válik. Eközben a Sátán sem feledkezik meg a feladatáról, így a nagy emberek sorsa sokszor nem más, mint földi “pokoljárás”.
A fejlődés szükségszerűsége már civilizációnk kezdetén kinyilváníttatott. A keresztény valamint az iszlám hitrendszer szerint minden bajunk az eredendő bűnre, vagyis a tudás fájáról leszakított almára vezethető vissza. Az első emberpár bukása azonban sorsszerű volt. Isten tisztában volt vele, hogy teremtményei csak ezáltal járhatják be a tapasztalás útját a bölcsességig. Ezért lehetőséget adott Ádám és Éva bukására, amit ők ösztöneik által vezérelve ki is használtak. Ahhoz hogy ne az ösztöneik vezéreljék őket, hanem a bölcs belátás, fejlődniük kellett. A fejlődés elengedhetetlen kelléke viszont a szenvedés, amit csak a Paradicsom kapuin kívül lehetett megtapasztalni. Így az Édenkertből történt kiűzetés elkerülhetetlen volt. Tehát mindennek úgy kellett történnie, ahogy történt; az emberiség sorsa már a teremtésünk kezdetén eldöntetett. 
Egyébként szenvedni a magasabb szintű világokban is kell. Attól hogy levetjük a fizikai testünket, nem szűnnek meg a problémáink. Számtalan gond, baj vár ránk asztrális szinten is, melynek megoldása rengeteg gyötrelemmel jár. Csak nem a “sárban fetrengve” kell szenvednünk, hanem kulturált körülmények között. Hogy kellemesebb-e így szenvedni? A kérdés úgy is feltehető, hogy ki szenved többet: a túlművelt értelmiségi, vagy a lerészegedett proli? A lelkek többsége azért választja a testet öltést, mert a fizikai világban intenzívebben lehet fejlődni. Ez azonban nem kötelező. A mennyei szférákban több olyan lélek is található, akik még soha nem éltek fizikai testben. 
Ugyancsak a fejlődést szolgálja mind egyéni, mind egyetemes értelemben, hogy Isten mindnyájunkat próbának, kísértésnek vet alá. Az így ránk rótt teher azonban sohasem nagyobb annál, mint amit az egyén elviselni képes, mert Istennek nem az a célja, hogy megroppantson bennünket, hanem hogy a nehézségek legyőzése által elősegítse lelki fejlődésünket. Figyeljük meg, hogy az apostolok mit mondanak erről, és hogyan ötvöződnek ismét a Biblia kijelentései a karma tételeivel: “Senki se mondja, amikor kísértésbe jut, hogy Isten gonosszal kísért engem, mert mindenki saját kívánságától vonzva és csalogatva esik kísértésbe. Azután a kívánság megfoganva bűnt szül, a bűn pedig kiteljesedve halált nemz. Boldog ember az, aki a kísértés idején kitart, mivel kiállta a próbát, és elnyeri az élet koronáját, amelyet az Úr megígért az őt szeretőknek.” Sajnos ma még nagyon kevés az olyan ember, aki pozitív módon reagál az élet nehézségeire, és képes meglátni a bajban a jót. A megpróbáltatások lényegét megértve a bibliai Dávid a következőképpen szólt az Úrhoz: “Amikor megalázol, akkor teszel naggyá.” Korunk felvilágosodott embere viszont így ad hálát a Mindenhatónak az őt ért viszontagságokért: “Minden helyzet a mesterem. A dolgok azért történnek, hogy tanuljak belőlük. Hálás vagyok, hogy egy új tapasztalat részese lehettem. Ezt egyszer még a magam hasznára fordíthatom.”
A fejlődés törvényének igazságosságára jellemző, hogy minden ember életében megadatik egyszer a nagy lehetőség. Más kérdés az, hogy ezt a legtöbb ember nem használja ki. A Mindenható szemében azonban a sors által felkínált lehetőség visszautasítása a harmonikus fejlődés szándékos akadályozásának minősül. Ezért az ilyen tett az ember által elkövethető legsúlyosabb bűnök kategóriájába tartozik, és elbírálása is ennek megfelelő szigorral történik. A visszautasítás azonban nem mindig tudatos. Sokan utólag jönnek rá, hogy mekkora lehetőséget szalasztottak el. A kishitűség, a szűklátókörűség, a passzivitás azonban szintén nem múlik el következmények nélkül. A hitetlen, sorsával szemben felelőtlen, vagy gőgös felfuvalkodottságában az értéket meglátni nem akaró ember büntetése az, hogy soha többé nem lesz képes életét kimozdítani a szürke kisemberek világából. A nagy lehetőség rendszerint az egyes népek történelmében is bekövetkezik egyszer. Ennek legismertebb példáit a perzsa, a mongol és az oszmán birodalom szolgáltatta. Nagy Sándor, Dzsingisz kán és az egymást követő szultánok azonban más népek rovására próbálták a saját nemzetüket felemelni, így világhódító törekvéseik törvényszerűen kudarccal végződtek. A Mindenható által felkínált lehetőség nem megfelelő módon való kihasználása következtében a perzsák, a tatárok és a törökök ismét visszasüllyedtek a népek tengerébe, ugyanarra a szintre, ahonnan elindultak.

Isten irgalmatlanul lesújt azokra is, akik felkarolnak egy pozitív ügyet, de nem mennek végig a megkezdett úton. Sajnos ma még kevés ember van a világon, akik a köz érdekében is hajlandóak cselekedni, A jómódban élők többsége meglehetősen részvétlenül szemléli a körülötte élők szenvedéseit. Segíteni még felkérés esetén sem hajlandóak. Ha ilyen jellegű kérelem érkezik hozzájuk, ösztönösen hárítanak: “Mi közöm nekem más bajához!” Ezért a Teremtőnek minden egyes önkéntes segítőre szüksége van. Sokan azonban nem veszik komolyan a vállalt feladatot, és egy idő után abbahagyják a jótékonykodást, mások segítését. Ez az árulásnak is beillő cselekedet felborítja az isteni tervet, és ilyenkor a túlvilági hatalmaknak át kell írniuk a jövőnk alakulását irányító “forgatókönyvet”. A kiesett szereplő helyére újat kell keresni, ami nem kis vesződséggel és időveszteséggel jár. Ezt természetesen nem veszik jó néven a túlvilági erők. Ők ugyan nem büntetik meg a vétkest, mert a Jó szolgálatában álló fénylények és segítőik nem képesek ártani, de teret engednek a gonosz erőknek. Ilyen esetekben a Sátán fokozott hévvel veti magát védtelen áldozatára, és alaposan “megtáncoltatja” kezdeti jó cselekedetei miatt. Az önként vállalt feladat tehát olyan kereszt, amit életünk végéig cipelnünk kell, sohasem szabadulhatunk meg tőle.
Különösen veszélyes a segítség megtagadása egy magasabb szférából érkezett közvetítő esetében. Ezekre a küldöttekre fokozott figyelmet fordítanak az égiek, hogy semmi se zavarhassa meg áldásos tevékenységüket. A túlvilági üzenetek szerint: “Mi nagyon ügyelünk arra, hogy a két világ határán álló médiumot ne tegyük ki azoknak az ártalmaknak, melyeket a körülötte élő emberek figyelmetlensége, felelőtlensége, nemtörődömsége okoz. Mert a mi szócsöveink által közzétett információk terjesztését senki sem akadályozhatja meg következmények nélkül. Ez egy olyan szent dolog, ami ha nem lenne, ti még mindig sötétségben élnétek a Földön, és az emberiség többségéhez nem juthatnának el az isteni kijelentések. Ezért is számít egyik legnagyobb bűnnek az, ha valaki egy médiumot (akár szándékosan, akár tudatlanul) a tevékenységében akadályoz, vagy vele szemben olyan rosszhiszeműen nyilvánul meg, ami által annak lelke komolyan megsérül. Ez ugyanis olyan hálátlanság, és olyan hűtlenség, ami a szellemvilág szemében súlyos vétséget jelent. Ebből ne következtessetek arra, hogy mi a médiumainkkal kapcsolatban elfogultak vagyunk, és kivételes bánásmódban részesítjük őket. Mindössze arról van szó, hogy a szellemvilág nagy munkát fektet abba, hogy egy embert a Földön hiteles és állandó médiummá kiképezzen. Nem is szólva arról a sok energiáról, amit a médium a kényelme, sőt sokszor az élete árán áldozatkészen felajánl az égnek, és az embereknek. Ezt az óriási erőfeszítések által létrejött hiteles képviseletet senki földi ember nem korlátozhatja vagy semmisítheti meg büntetlenül.”
Ennek a nem éppen megnyugtató intelemnek az ismeretében joggal teheti fel a kérdést az illető: Honnan lehet azt tudni, hogy egy hiteles médium, vagy egy átlagember kéréséről van szó? Ez egyértelműen kitűnik az általa közvetített információk minőségéből. Amennyiben ezek döbbenetes erővel hatnak az elbírálóra, akkor nagy bajban van: Ha elutasítja a kérést, akkor magára vonja az égiek haragját, ha elfogadja, akkor környezete rosszallásától kell tartania a kinyilatkoztatások mindent fenekestől felforgató, megreformáló tartalma miatt. A szponzorálás tehát nem veszélytelen tevékenység. Mindazonáltal szükség van rá, mert önzetlen, áldozatkész támogatók nélkül nem valósulhatna meg semmilyen pozitív törekvés a világban, és ez megbénítaná civilizációnk fejlődését. A jótékonykodás elkezdése előtt tehát alaposan gondoljuk át, hogy mennyire komoly az elhatározásunk, mert nem játékról, hanem súlyos felelősségvállalásról van szó, ahol nem csak a vagyonunk a tét, hanem néha az életünk is. Mindenesetre egy valamit ne tegyünk, azt, hogy agyonhallgatjuk az ügyet. A kérvényező semmibevétele ugyanis tovább súlyosbítja a helyzetünket.
Nem szerencsés megoldás a kapásból történő visszautasítás sem. A jótékonykodó, segítőkész emberekhez sokan fordulnak problémáikkal. Ez természetes dolog, hiszen a világban egyre sűrűsödnek a bajok, az önzetlen segítők száma viszont nem növekedik. Egy idő után azonban a legtöbb szponzor pánikba esik, megrémül a mind nagyobb halomban érkező kérvényektől. Ekkor fejvesztve igyekszik szabadulni s rá nehezedő tehertől, és elkezdi vakon visszautasítani a kérelmezőket. A mecénás azonban nem fordíthat hátat a hozzá fordulóknak. Bármilyen helyzetben arra kell törekednie, hogy a rendelkezésére álló pénzt minél hasznosabban költse el. Ezt csak úgy tudja megtenni, ha megismeri a kérelmezők panaszait, megtekinteni a támogatásra szoruló műveket. E nélkül nem lehet alapos és igazságos döntést hozni. Ha az elbíráló nem vizsgálja meg az összes alkotást, akkor hogyan tudja eldönteni, hogy melyik érdemli meg leginkább a támogatást? A felelőtlenül hozott döntés nem más, mint vagyonunk eltékozlása, és nem válik az emberiség hasznára. A beérkező kérvények egyenkénti módszeres átvizsgálása, a produkciók megismerése sok fáradtsággal, kellemetlenséggel jár, de ez az egyetlen módja pénzünk hatékony elköltésének.
A kérvények elbírálása során nincs helye az elfogultságnak sem. Nem mellőzhetünk egyetlen kérelmezőt sem amiatt, mert nem a honfitársunk, vagy nem tetszik a nemzetisége, a bőre színe stb. Civilizációnk egyetlen nagy közösséget alkot, mindenki cselekedete kihat mindenkire; ezért a külföldiek támogatása ugyanúgy szükséges, mint a körülöttünk élőké. Ennélfogva ne azzal törődjünk, hogy honnan jött a kérvény; hanem azzal, hogy mire kérik a pénzt. Társadalmi körülményei folytán a messziről jött kérelmezőnek sokszor nagyobb szüksége van a támogatásra, mint a honfitársainknak; és nem, kizárt, hogy az alkotása is jelentősebb. Jusson eszünkbe, hogy a legnagyobb horderejű alkotások ott születnek, ahol a legtöbb a baj; így ezeken a helyeken van a legnagyobb szükség a segítségre. Nagy kárt okoz a világnak, aki nem képes felülemelkedni a lokálpatriotizmusán, és nem kozmopolita szemlélettel teljesíti az önként vállalt feladatát. Nem ritka jelenség a szalmalángszerű szponzori tevékenység sem. Ilyenkor az önmaga nagyszerűségétől, segítőkészségétől eltelt személy elkezdi boldog-boldogtalannak osztogatni a pénzét, ami egy idő után természetesen elfogy. Ekkor kénytelen felhagyni ezzel a tevékenységgel még akkor is, ha a támogatásra érdemes produkciókról csak ezután szerez tudomást. A kezdetben szétszórt és később megtagadott pénz nem sokat segít a világon. Vagyonunk eredményes elköltéséhez bölcsességre is szükség van. 
Sajnos ma még nem az a legnagyobb gond, hogy az emberek felelőtlenül szétszórják a pénzüket, nem válogatják meg eléggé a támogatásra érdemes személyeket. A magánszemélyek és különféle szervezetek jótékonykodása évezredek óta abban merül ki, hogy etetik, és ruhával látják el a szegényeket. Ez a tevékenység azonban hasztalan, mert csak konzerválják vele a szegénységet. Pénzüket nem a szegények támogatására kellene fordítaniuk, hanem olyan állapotok teremtésére a társadalomban, hogy megszűnjön a szegénység. Az egész társadalmat kell felemelni, és akkor a szegények is felemelkednek, s nem lesz szükségük alamizsnára. A legnagyobb probléma azonban az, hogy az emberiség túlnyomó részének esze ágában sincs segíteni a rászorulókon. Meg sem fordul a fejükben, hogy másoknak is esélyt adjanak a felemelkedésre, az életben való boldogulásra. 
Figyelemre méltó módon közelíti meg ezt a témát Gonda István. Ő nem csupán erkölcsi kötelességnek tekinti az adakozást, hanem korunk legfontosabb követelményének: “A Földön semmi sem a miénk. Az anyag pusztán eszköz a lelki fejlődéshez. Azért került a birtokunkba, mert a Teremtő ránk bízta. Ezért felelősek vagyunk, hogy mit kezdünk vele. Ha nem adjuk át többletünket a rászorulóknak, akkor a sors veszi el tőlünk. Megfoszt bennünket a feleslegtől. Ráadásul többet kér annál, mint amennyit magunktól adtunk volna; és többnyire azt kéri, amitől a legkevésbé szeretnénk megválni. Minden veszteség: betörés, lopás, szervkivétel, de még szeretteink elvesztése mögött is az áll, hogy többletet halmoztunk fel, és önként nem akartuk megosztani embertársainkkal. Ezzel az állapottal a lelkiismeretünk tökéletesen tisztában van, ezért aggódás formájában megpróbál figyelmeztetni bennünket. Ennélfogva ha attól tartunk, hogy anyagi veszteség ér bennünket, vagy valamilyen balesettől félünk, ez biztos jele annak, hogy elérkeztünk a 24. órába, amikor még önszántunkból adhatunk, és ezzel elkerülhetjük a sorscsapást. A szívből jövő kéretlen adással megválthatjuk önmagunkat. 
Ha figyelünk, észre fogjuk venni, hogy a környezetünkben ki szenved hiányt. Jutalmunk a megszabadulás, és az adakozás öröme. Akinek a szíve nyitva van, annak a keze is megnyílik. Ha keveset adunk a sokból, és azt is nyilvános elismerés vagy a hála reményében, akkor adományunk nem más, mint háborgó lelkiismeretünk megnyugtatása. Ha nem vagyunk képesek önként, tudatosan megválni feleslegünktől, akkor látszólag érthetetlen okok miatt sorozatos veszteségek érnek bennünket. Egyszer mindenünket itt kell hagynunk a földi világban. Miért nem akkor adjuk át, amikor még megválthatjuk vele a sorsunkat? Az emberiség a lelki fejlődés iskolájában vizsgaidőszakhoz érkezett. Mindenről számot kell adnunk, amihez eddig hozzájutottunk: tudásról, anyagi- és lelki értékekről. Megtartani most annyi, mint elveszni. Kérdés, hogy időben vagyunk-e még egyáltalán ahhoz, hogy méltónak találtassunk adni?” 
A teremtés tiszteletére és az anyagi értékek megvetésére tanít a következő kijelentés: “Bálványimádást követ el az, aki a teremtményt imádja a Teremtő helyett.” Az előző fejezetben leírtak alapján már pontosan tudjuk, hogy mi az értelme az alábbi intelemnek: “Akik a test szerint élnek, azok nem lehetnek kedvesek Isten előtt.” Sokan, akik nem hisznek Istenben, mindezek olvastán talán háborognak, hogy milyen alapon szól bele Isten az életembe, holott én semmilyen közösséget nem vállaltam vele. A hitetlen emberek többnyire a karma elméletet is visszautasítják, és materialista alapokra helyezett filozófiai tézisekkel próbálják a létezésüket igazolni, és a világ keletkezését megmagyarázni. Ez a világnézet azonban gyökértelenségénél fogva képtelen a világ számos problémájával kapcsolatban kielégítő felvilágosítással szolgálni. Semmilyen elfogadható magyarázatot nem képes pl. arra a kérdésre adni, hogy miért éppen ilyennek születtünk, miért lettünk azzá, akik vagyunk. A materialista gondolkodás megingatására, a racionális alapokhoz való görcsös ragaszkodás megcsúfolására álljon itt az alábbi bibliai idézet a Teremtő mindenhatóságának bizonyítékául: “Ugyan ki vagy te ember, hogy vitába szállsz Istennel? Mondhatja-e alkotójának az alkotás, hogy miért formáltál ilyenre? Nincs-e hatalma a fazekasnak az agyagon, hogy ugyanabból az agyagból az egyik edényt díszessé, a másikat pedig közönségessé formálja?”

*
Nem lenne teljes a bibliai bölcsességek sora Salamon király példabeszédeinek felidézése nélkül. Bölcs Salamonnak számos olyan mondását jegyezték fel, amely még ma sem vesztette el az aktualitását. Ennek bizonyítékául soroljunk fel közülük néhányat “A példabeszédek könyvé”-ből: Az Úrnak félelme az ismeret kezdete, a bölcsességet és intést csak a bolondok vetik meg. Aki álnokságot vet, bajt arat. Belenyújtja kezét a rest a tálba, de a szájához már nem viszi. Az embert saját bolondsága vezeti félre, mégis az Úr ellen zúgolódik a szíve. Aki szereti az intelmet, az szereti a tudást. Aki szereti a fiát, nem kíméli a botját. Az igaz törődik még állatjának kívánságával is, a bűnösnek viszont az irgalma is kegyetlen. Nevetés közben is fájhat a szív, és az öröm vége is lehet bánat. Jobb a kevés az Úr félelmével, mint a sok kincs, ha nyugtalansággal jár. Ne törődj azzal, ha valaki meggazdagszik, ha sok kincs lesz is házában; Úgysem vihet magával semmit, ha meghal, nem követi kincse. 
Napjaink demokratikus társadalmában fokozott jelentősége van ennek a felvilágosításnak: “A döntés, a választás hatalma kormányozza az embert; Minden a helyes döntésen múlik; Isten megadta a választás hatalmát az embernek, tőlünk függ, hogy miként élünk vele.” Az embernek az értelme terveli ki útját, de az Úr irányítja járását. Az Úr intését meg ne vesd fiam, és dorgálását meg ne utáld; Mert akit szeret az Úr, azt dorgálja. Utoléri a bűnöst az, amitől retteg. Az ajándékozó bővelkedik, és aki mást felüdít, maga is felüdül. Könnyen szerzett vagyon hamar elfogy, de aki keze munkájával gyűjt, az gyarapodik. Önmagának tesz jót a szeretet embere, a kegyetlen pedig saját magának árt. Vihet-e valaki tüzet úgy a keblében, hogy meg ne gyulladjon? A nyomorultat a nyomorúság által menti meg az Isten, és sanyargatás által nyitja meg fülét. Aki tisztességet akar, előbb legyen alázatos. Van, aki bőven osztogat, mégis gyarapszik, más szűken méri a járandóságot, mégis ínségbe jut.
Lépes méz a kedves beszéd, édes a léleknek, és gyógyulás a testnek. A viszály kezdete olyan, mint mikor megindul az árvíz, ezért tartsd magad távol a perpatvartól, mielőtt kitör. A bűnt szereti, aki veszekedni szeret. Jóllakott ember még a lépes mézet is eltapossa, de az éhes embernek a keserű is édes. Ne felelj az ostobának a bolondságához illően, mert magad is hasonló leszel hozzá. (Manapság ezt a tanácsot kevésbé fennkölt módon hangoztatják: “Hülyével ne állj szóba, mert előbb-utóbb összetévesztenek vele.”) Mint aki követ tesz a parittyába, úgy jár az, aki tiszteletet ad az ostobának. Az ostoba ajka perpatvart okoz, és szája vereséget idéz elő. Még az ostobát is bölcsnek tartják, ha hallgat; és értelmesnek azt, aki csukva tartja száját. Az ostoba nem leli kedvét az értelemben, csak saját eszének fitogtatásában. A higgadt válasz elhárítja az indulatot, de a bántó beszéd haragot támaszt. Az ezüstmáz bevonja az agyagedényt, a sima beszéd pedig a gonosz szívet. 
A bűn elkövetője nem ismeri be jelleme torzulásait, nem látja bűne visszataszító voltát, mivel a bűn legyengíti erkölcsi ítélőképességét; Amíg meg nem nyitja szívét a lelkiismeret meggyőző hatalma előtt, elfogult vakságban marad bűnét illetően. A meg nem tért lélek bűnbánata nem őszinte, nem komoly; Ha beismeri is bűnét, mindannyiszor hozzátesz valamit védekezésként, amivel eljárását mentegeti; Azt bizonygatja, hogy ha bizonyos körülmények nem úgy alakulnak, nem követte volna el tettét, amiért megrovásban részesült. A parázna nő csak egy darab kenyérre, de a férjes asszony drága életedre vadászik. Olyan a szép asszony, kinek nincsen okossága, mint a disznó orrában az aranyperec. Jobb egy tányér főzelék ott, ahol szeretet van; mint a hizlalt ökör, ahol gyűlölet van. Mint szüntelen csepegő háztető, olyan a zsémbes asszony. Aki jó feleséget talált, kincset talált. A derék asszony koronája férjének. Jobban megrendíti a dorgálás az értelmes embert, mint száz botütés az ostobát.” Ezeknek a Shakespeare-i stílusú bölcsességeknek a sorát zárjuk az alábbi idézettel: “Az összeomlást gőg előzi meg, a bukást pedig felfuvalkodottság.”

Kiegészítés
A parajelenségek előző fejezetben ismertetett igen széles skálája feltehetően mindenkit meggyőzött már arról, hogy mégiscsak kell lennie valamilyen erőnek, amely lehetővé teszi ezeknek a jelenségeknek az előidézését. Az életben bármilyen megnyilvánulás kizárólag akkor lép fel, ha annak valós fizikai alapjai vannak. E nélkül semmilyen jelenség nem keletkezhet, semmi nem létezhet. A parajelenségek fizikai alapjai az abszolút világban vannak, és ezért nem illeszthetők bele a jelenlegi természeti világképünkbe, létezésükről csak közvetve szerezhetünk róluk tudomást. Aki az eddig elmondottak alapján még mindig kételkedik az abszolút világ alapját képező energiakvantumok létezésében, az győződjék meg saját maga ennek a rejtélyes erőnek a működéséről. A szubatomi energiasugárzás legegyszerűbb módon az ingás kísérlettel mutatható ki. Ez az eszköz a varázsvesszőhöz hasonlatos eszköz, de felhasználási területe sokkal szélesebb. Az inga a felfüggesztésre szolgáló láncból vagy fonálból, és nehezékből áll. A nehezék bármilyen anyagból lehet, a leggyakrabban azonban a mérőónhoz hasonló alakú, nagy fajsúlyú fémrudacskát használnak erre a célra. A tapasztalatok szerint ingának leginkább a 15-30 gramm súlyú sárgaréz függőón felel meg. Ahhoz, hogy működőképes legyen, törekedni kell arra, hogy a lánc és a nehezék között minél kisebb legyen a súrlódó erő.
Házilag az inga legegyszerűbb módon egy karikagyűrűből és egy 40-50 cm hosszú vékony selyemcérnából állítható elő. A specialisták szerint azonban felfüggesztés céljára legalkalmasabb a női hajszál. Fűzzük át a cérnát vagy a hajszálat a gyűrűn, a két végét kössük össze, és fogjuk a hüvelyk- és a mutatóujjunk közé oly módon, hogy a többi ujjunk behajlítva a mutatóujj mögött sorakozzon fel. Fontos szabály, hogy az ingát mindig jobb kézzel kell tartani, erre még a balkezesek is ügyeljenek. (A bal kézben tartott inga ugyanis a szabályokban rögzített iránnyal ellentétes mozgást végez.) Most oldalirányban mozdítsuk meg kissé az ingát, és hagyjuk ide-oda lengeni. Látni fogjuk, hogy hamarosan leáll, és a cérna vagy a lánc iránya a Föld gravitációs középpontja felé mutat. Ez az első bizonyítéka a szubatomi energiasugárzásnak. A Föld negatív energiakisugárzása vonzást gyakorol a gyűrű szintén negatív kisugárzására, megállítja annak a mozgását és megpróbálja a legrövidebb úton magához rántani.
Sajnos a körülöttünk lévő tárgyak a Földhöz képest elhanyagolható méretűek, ezért nem képesek ilyen látványos hatást gyakorolni az ingára. Más anyagokon kimutatható hatást csak akkor tapasztalhatunk, ha számottevő inhomogenitás található bennük. Ilyen inhomogén összetételű anyag a beteg emberi test. Ha az ingánkat egy beteg ember teste felett néhány milliméterrel végigvezetjük, akkor tapasztalni fogjuk, hogy a gyűrű különféle mozgást végez. Yin energiatelítettség esetén a beteg testrész vonzást gyakorol a gyűrűre, míg a Yang energiatelítettség taszítólag hat rá. Miután a gravitáció a kilendített ingát visszatéríti, ezért ez a hatás egy idő után az inga folyamatos lengését, illetve forgását eredményezi. A gyűrű mozgása érbetegségek esetén a legintenzívebb, sokan vannak, akik ezzel a módszerrel viszonylag pontosan vérnyomást is tudnak mérni. A házilagos kivitelezésű ingák közkedvelt alapanyaga még a vadgesztenye. Elkészítése rendkívül egyszerű. Középen szúrjuk át a gesztenyét zsákvarró tűvel, és a lyukon fűzzünk keresztül egy 20-25 cm hosszú, és legalább 1 mm vastag fonalat. (Legalkalmasabb erre a célra a halászháló javítására szolgáló vékony spárga, vagy a horgászboltokban kapható maradék damil.) A végére kössünk csomót, hogy ne csússzon ki a gesztenyéből, és már el is kezdhetjük a kísérletezést.
Az inga használata során ügyeljünk arra is, hogy a bal kezünket lazán lógassuk lefelé. Ne érintsük meg vele a testünket, és az ujjainkat se zárjuk össze, mert ez energetikai rövidzárlatot okoz, amely leállítja, illetve bizonytalanná teszi az inga mozgását. Bármilyen vizsgálat során kerüljük a gyűrűk, órák, nyakláncok viselését, mivel ezeknek a tárgyaknak az energiakisugárzása zavarja az inga mozgását. A radiesztéziai vagyis az energiakisugárzásokra fokozottan érzékeny szakemberek szerint egyébként az inga szárának optimális hossza egyénenként változó. Ezért próbálgatással állapítsuk meg, hogy a mi esetünkben hol a legintenzívebb az inga kilengése, és ezen a helyen kössünk egy csomót a cérnára. (Túl rövid szárat ne alkalmazzunk, mert akkor össze-vissza ugrál, megbízhatatlanná válik a mozgása. Túl hosszú se legyen, mert ettől meg lelassul.)
Akit az inga különös mozgása nem győzött meg a szubatomi energiasugárzás létezéséről, találhat más példát is a gravitációs kisugárzás szokásostól eltérő megnyilvánulására. A természetben több gravitációs anomália (rendellenesség) is előfordul, melyek a Yin energiasugárzás fokozott fellépésének tudhatók be. Az előzőekben már említettük, hogy a Föld felszínén két tárgy között nem jön létre érzékelhető gravitációs vonzás, hiszen a tömegük túl kicsi ehhez. Ennek ellenére mégis tapasztalhatunk helyileg megnövekedett gravitációs vonzást különböző anyagok között akkor, ha eltérő a felületük. Ebben az esetben a gravitációs kisugárzás fokozódását az idézi elő, hogy az egyik anyag felülete nagyságrendekkel nagyobb a másiknál, így a tömegnövekedést a felületnövekedés helyettesíti. Ez a jelenség leglátványosabban a kapilláris csövekben figyelhető meg. Mint ismeretes a kis átmérőjű csövekben a folyadék jóval magasabbra húzódik fel, mint a körülötte levő nagy tömegű folyadék szintje. Ennek oka, hogy a cső felülete a benne levő folyadékoszlop tömegéhez mérten igen nagy, így megnövekedett vonzóerejénél fogva szinte felszívja a folyadékot. Itt a fokozott Yin energiasugárzást a gravitációs vonzás egy speciális megnyilvánulási módja a kohézió teszi lehetővé, amely csak akkor lép fel, ha a két anyag rendkívül szorosan érintkezik egymással.
Szintén a kohéziós erőnek tudható be, hogy a levegőben aláhulló vízcsepp gömb alakú, és nem kúp-, vagy kockaformát vesz fel. Külső vonzóerő hiányában ugyanis fokozottan fellép a belső összetartó erő, amely a folyadék molekuláit olyan alakzatban rendezi el, hogy a lehető legkisebb távolságra legyenek egymástól. A parapszichológiai képességgel rendelkezők a Yang energiasugárzás helyi eltéréseit is érzékelhetik, de nincs messze az idő, amikor különböző segédeszközökkel bárki meggyőződhet ezeknek az anomáliáknak a létezéséről. Az ingával és a varázsvesszővel ellentétben a mágneses kisugárzások érzékelésére alkalmas elektronikus készülékek használatához már nem lesz szükség semmilyen különleges képességre, így mindenki előtt feltárul majd a szubatomi energiarészecskék különleges világa.
Erre azonban még egy darabig várni kell, így azok számára, akik az ingával behatóan kívánnak foglalkozni, elengedhetetlen az alábbi szabályok betartása: A saját használatú ingánkat soha ne adjuk mások kezébe, mert az idegen érintés energetikai nyomot hagy rajta, amely a továbbiakban bizonytalanná teszi a használatát. Véletlen érintés esetén ettől a káros hatástól úgy szabadulhatunk meg, hogy az ingát néhány percig hideg folyó víz alá tartjuk, majd a kezünkben lógatva törlés nélkül megszárítjuk. A különböző tárgyakba impregnálódott sugárzást egyébként nem csak folyó vízzel, hanem erőteljes ütésekkel is el lehet távolítani. Ez esetben azonban nem célszerű ezt a módszert alkalmazni, mivel az ingánk könnyen megsérülhet.
A régi Kínában viszont bevett gyakorlat volt ez a művelet. Ha egy házban gyilkosság vagy más komolyabb bűncselekmény történt, akkor a hatóságok csak azt követően engedték vissza a lakókat, miután botütésekkel elűzték a “gonosz emlékét”. A buzgó tisztviselők addig püfölték a falakat, a gerendákat és a földpadlót, amíg a helyiség “el nem vesztette a memóriáját”. A Feng shui (a berendezési tárgyak közötti energiaáramlások, valamint a sárkányösvények tudományának) hazájában ez nem egy ördögűzési eljárás volt a lakók lelki nyugalmának visszaállítása érdekében. Az állam által kinyilvánított indok nagyon is ésszerűnek tűnt, és szinte már tudományosan hangzott: “Az emlékeket kisugározzák a falak, és ez új bűnöket szül.”
Télen a lehűlt ingát használat előtt ajánlatos felmelegíteni, mert a meleg inga intenzívebb mozgást végez. Ezért a radieszteziológusok ingájukat állandóan a zsebükben hordják, így egyrészt mindig kéznél van, másrészt a test melege nem engedi kihűlni fontos munkaeszközüket. Radiesztéziai képességeink intenzitásáról oly módon győződhetünk meg a legegyszerűbben, ha az ingát kb. 10 centiméterre a gyomrunk elé tartva megszámoljuk a lengések számát, és figyeljük az intenzitását. Percenként 50 oda-vissza irányuló lengés felett már a gyakorlatban is használható képességekkel rendelkezünk. Egyébként érdemes próbálkozni, mert az előzőekben már említett Rocard professzor kutatásai alapján a széles körből válogatott kísérleti személyek 70%-a rendelkezett az ingázás képességével. Önmagunkat tesztelve az inga mozgása arccal kelet felé fordulva a legintenzívebb. Az ingával végzett vizsgálatok hatékonyságát nagymértékben rontja a felhős, nedves, szeles időjárás, a közelben található fémtárgyak, és a szobában lévő, konnektorba csatlakoztatott televízió is. A legjobb eredményeket meleg, szélcsendes időben, valamint holdtölte és telehold idején érhetjük el. A sikert tovább fokozhatjuk, ha a vizsgálatokat a délutáni és az esti órákban, és étkezés előtt végezzük. Ez utóbbi követelmény fontosságára jellemző, hogy amíg két pohár víz elfogyasztása tízszeresére emelheti az érzékenységet, egy kiadós étkezés három nagyságrenddel is csökkentheti. Az Agykontrollhoz hasonlóan az ingával végzett tevékenység eredményességének is előfeltétele a tökéletes ellazulás, és a lelki nyugalom.
Nagyon érdekes az inga mozgásának működési mechanizmusa. A jelek szerint a mozgatáshoz szükséges hajtóerőt a testből kiáramló energiasugárzás szolgáltatja, amely gyomortájékon, a CV9 akupunktúrás ponttal szemben a legerősebb. A vezérlést, vagyis a mozgás irányát nagy valószínűséggel a kézből, illetve a mutató- és a hüvelykujjból kiáramló ellentétes jellegű – az ingára, mint anyagra taszító, illetve vonzó hatást gyakorló – energianyalábok végzik. Azt, hogy melyik ujjból és milyen intenzitású sugárzás áramoljon ki, az agyunk irányítja. Erről könnyen meggyőződhetünk akkor, ha kezünkbe vesszük az ingát, és megpróbáljuk gondolatainkkal irányítani a mozgását. Amennyiben kellő mennyiségű energia áramlik ki a testünkből, vagyis alkalmasak vagyunk radiesztéziai tevékenységre, látni fogjuk, hogy ingánkat tetszőleges irányba mozgathatjuk anélkül, hogy agyfrekvenciánkat lecsökkentenénk. Ennek tudható be, hogy sokkal nehezebb magunknak jósolni, mint másoknak, mivel gondolataink, tudatalatti vágyunk óhatatlanul is a kívánt irányba mozgatják az ingánkat. Mások számára történő tudakozódás esetén viszont agyunk közömbös marad, nem lépnek fel ideomotorikus (önkéntelen) mozgások, így a Magasabb Intelligencia zavartalanul képes a választ az agyunkba ültetni, és ezáltal az ingát irányítani. Az inga mozgatását tehát nem külső erők végzik, hanem mi. A mozgás valódisága, a jóslat, illetve az eldöntendő kérdésekre kapott válaszok megbízhatósága pedig attól függ, hogy agyfrekvenciánk lecsökkentése, azaz a jobb agyfélteke aktivizálása útján milyen mértékben tudunk kapcsolatot teremteni a Magasabb Intelligenciával.
A minél jobb hatásfok elérése érdekében az ingát mindig kelet felé fordulva használjuk. Amennyiben álló helyzetben, az előírt pozícióban tartjuk magunk elé, akkor igenlő válasz esetén jobbra, az óramutató járásával megegyező, nemleges válasz esetén pedig balra, az óramutató járásával ellentétes irányba kilendülve körkörös mozgásba kezd. Ha nem tudja a választ – mert ez a szabad akaraton múlik –, akkor előre-hátra leng. Akkor is ezt teszi, ha nem tud egyértelmű igennel vagy nemmel válaszolni. Pl. ilyen eset áll elő akkor, amikor azt kérdezzük, hogy a fogalmazásunkba beépítsünk-e egy gondolatot az általunk helyesnek vélt helyre, vagy ne. Ha azt válaszolja igen, berakjuk. Ha azt, hogy ne, elvetjük; holott szükség lenne rá, de máshol. Bizonytalanság esetén tehát érdemes puhatolózni, vagy kérdéseinket pontosítani, mivel ez váratlan segítséget, ötletet eredményezhet nekünk. Különben pontatlanul feltett kérdéseknél is hasonló reakcióra számíthatunk. Az oldalirányú kilengés vagy a mozgás leállása, az inga lebénulása viszont a tapasztalatok szerint azt jelenti, hogy a Magasabb Intelligencia valamilyen oknál fogva nem kíván a kérdésünkre válaszolni. Vagy azért, mert nem értenénk meg a feleletet, vagy méltatlanok vagyunk annak közlésére. Az ingamozgás sebességéből is messzemenő következtetéseket vonhatunk le. Ha az eszköz erőteljesen megindul jobbra vagy balra, és mind nagyobb kört ír le, ez határozott igent illetve nemet jelent. 
Az eljárás alatt ne mozduljunk el a helyünkről, és ne engedjük el az inga szárát se, mert akkor megszakad az energiakör, és kezdhetjük elölről az inga bahangolását. Meg kell még említeni, hogy a szemnek, mint érzékelő, visszacsatoló szervnek, nagyon fontos szerepe van az ingát irányító folyamatban, mert ha a gondolatainkkal történő irányítás közben lehunyjuk a szemünket, akkor a korábbi mozgás leáll, az ingánk nem működik tovább. Közbevetőleg megjegyezve még fokozottabb szerepe van a szemnek a théta tartományban történő gondolatátvitel során. Ennek tudható be, hogy a hipnotizőrök annyira mereven nézik a gondolati úton irányítani kívánt személyeket.
A világon több ezer olyan ember található, akik az ingás módszerrel asztalra terített térképek felett képesek megjelölni eltűnt személyek, vagy elásott kincsek hollétét is. Ehhez azonban már parapszichológiai képességek szükségesek. Az ingás emberek ilyenkor alfa tartományban felveszik a kapcsolatot a Magasabb Intelligenciával, és az általa adott válasz rajtuk keresztül olyan energiasugárzásokat vált ki, amelyek az ingát a megfelelő helyre mozgatják. Ez hasonlóképpen megy végbe, mint ahogy azt a Yi Ching, vagy a kártyavetés esetében láttuk. A túlvilági tanácsadók mindig olyan formában válaszolnak, ahogy a kérdést feltesszük nekik. Az ingát azonban leggyakrabban betegségfeltárásra használjuk. Az ingával való diagnosztizálásnak terjedelmes szakirodalma van, és aki ezt elsajátítja, az néhány perc alatt képes olyan rejtett betegségeket is felismerni, amellyel sokszor a hivatásos orvosokat is elképeszti.
Teljes mértékben a túlvilági tanácsadók közreműködésével zajlik a teleradiesztézia. Ebben az esetben a radiesztéta több ezer kilométer távolságból állapítja meg a föld alatti vízfolyások, illetve az eltűnt személyek helyét. Érdekes, hogy ezen a módon egy fénykép alapján nagy távolságból is képesek pontos diagnózist felállítani az otthonában tartózkodó betegről. Sokszor hatásosnak bizonyult az a módszer különböző ásványok lelőhelyének megtalálása, és légi valamint tengeri katasztrófák helyszínének pontos behatárolása során is. Az ásványkutatásnál a profik a “tanú” módszerét alkalmazzák, melynek lényege, hogy az egyik kezükben az ingát, a másikban a keresett fémdarabot tartják. Így az inga csak ennek az anyagnak a jelenlétében lendül ki.
A Magasabb Intelligenciával történő kommunikálás során azonban akár ingával, akár hipnózis vagy az Agykontroll tanácsadói útján történik a kapcsolatfelvétel, nagyon óvatosan kell eljárni, mivel az univerzum működését felügyelő testetlen fénylények még a hozzánk látogató kozmikus civilizációk képviselőinél is szigorúbban betartják a világegyetem fejlődését irányító törvényeket. Ha tehát a jövőnk alakulásával kapcsolatos kérdéseket teszünk fel neki, akkor számolnunk kell azzal, hogy a válasz a jelenlegi technikai fejlettségi szintünkre fog alapozódni. Amennyiben azt kérdeznénk, hogy miként alakul majd a jövőnk 300 év múlva, akkor a Magasabb Intelligencia gyors valószínűség-számítás alapján ki fogja nekünk kalkulálni, hogy az atomkor szintjéről indulva a technológiai fejlődésünk hová fog vezetni, vagyis megmutatja nekünk, hogy ebben a tempóban haladva hová juthatunk. Tehát nem veszi figyelembe azokat a jelentős műszaki eredményeket, amelyeket addig fogunk elérni. Ezt azért teszi, mert egyrészt bizonytalan, hogy kidolgozzuk-e a majdan felkínált ötleteket, másrészt pedig ezeknek az eredményeknek a válaszba kalkulálásával egyértelmű utalásokat szolgáltatna nekünk a jövő felfedezéseire vonatkozóan.
Ebből kifolyólag ne is próbálkozzunk olyan válaszok kierőszakolásával, amelyek közlésére még nem érkezett el az idő, vagy olyan információk megszerzésével, amelyek forradalmi módon megváltoztatnák a fejlődésünket. A Magasabb Intelligenciától csak olyan válaszokat várhatunk, és olyan ötleteket kaphatunk, amelyek az adott fejlettségi szintünknek megfelelnek. A helytállónak bizonyuló tanácsokra, megoldásokra előbb-utóbb magunk is rájönnénk, a Magasabb Intelligencia igénybevételével azonban jelentősen lerövidíthetjük ezt a folyamatot, hatékonyabbá tehetjük a tevékenységünket. Az ingát tehát soha ne tekintsük isteni kinyilatkoztatásnak, csak eligazító jelnek az élet tengernyi dilemmájában. Végül vegyük figyelembe, hogy a dualizmus, a Jó és a Rossz küzdelme a túlvilágon is érvényesül. Ezért ne felejtsük el megkérdezni, hogy a kapott válasz kitől származik, Istentől vagy a Sátántól, illetve a szolgálatában álló lényektől. Sorsdöntő problémák esetén nagyon akkurátusan járjunk el, mert ilyenkor a sátáni erők bármely pillanatban átvehetik az inga irányítását. Ha csak egyszer elfeledkezünk a válasz eredetének firtatásáról, könnyen pórul járhatunk. Ezért nem árt, ha utólag visszakérdezünk; megerősíttetjük mind a kapott tanácsot, mind annak forrását. (Jól bevált módszer, hogy a jelentkező szellemet megeskettetjük az életére, és mindenre, ami szent neki, hogy igazat mond-e.)
Ezzel az egyszerű eszközzel azt is könnyen megállapíthatjuk, hogy valamely anyag (pl. élelmiszer, kristály) hasznos-e számunkra, vagy kártékony hatást gyakorol az egészségünkre. Ennek módja, hogy a kérdés feltevése előtt bal kezünk mutatóujjával érintsük meg a vizsgált anyagot, vagy ha kisebb tárgyról van szó, helyezzük a tenyerünkre. A fentieken kívül más problémák megoldására is alkalmazzák az ingát. Ezek közül talán a legérdekesebb, hogy Japánban egy selyemszálon függő gyöngyöt használnak a naposcsibék nemének meghatározására. Bármilyen meglepő, ez az eljárás 99%-ban eredményes. Mellesleg azt is könnyen meg lehet állapítani ezzel a módszerrel, hogy a tojás meg van-e termékenyítve. Becsapni sem lehet az ingát, mert ha főtt tojást tesznek eléje, leáll a mozgása.
A fejlődés ezen a téren is érezteti a hatását, mivel az ősrégi ingának néhány évvel ezelőtt született egy különleges, és igen hatékony változata, a bioindikátor. Ez az egykezes inga Erich Körbler bécsi tudós találmánya, amelynek feltalálásáért EUREKA aranyéremmel, és a Római Tudományos Akadémia Marconi aranyérmével tüntették ki. A bioindikátor egy 64,5 cm hosszú műanyag vessző, recézett nyéllel, és a végén egy fagolyóval. Az elasztikus teflonszál antennaként, a nyél pedig erősítőként működik, és reagál a környezetben minden olyan szubatomi kisugárzásra, amely a nyelet tartó személyre hasznos vagy káros hatást gyakorol. Ehhez semmi mást nem kell tenni, mint a bal tenyerünket a vizsgálandó tárgy fölé helyezni. Hasznos kisugárzás esetén a jobb kézben tartott bioindikátor horizontális, (jobbra-balra irányuló vízszintes), míg káros hatás esetén vertikális (le- fel mozgó függőleges) kilengést végez. Ha mindkét hatás együttesen van jelen, akkor a pálca vége körkörös mozgást folytat. 
Ezt a hasznos diagnosztikai eszközt világszerte forgalmazzák, Ausztriában az ára 350 Schilling. Használata 2 heti gyakorlással bárki által elsajátítható, és életünk igen sok területén eredményesen alkalmazható. A Körbler-féle bioindikátor működési mechanizmusának részletes leírása, és mozgásának értelmezése a Természetgyógyász Magazin 2000. augusztusi számában található (22. oldal). A bioindikátor beszerzési módjáról és használatának tanfolyamon való elsajátításáról Sági Istvántól kérhetünk tanácsot. Tel: 388 3483.
*
A továbbiakban foglalkozzunk a parajelenségek talán legfantasztikusabb megnyilvánulási formájával, a mesterséges úton létrehozható teleportációval és az időutazással. Nemrégen megjelent egy érdekes újságcikk, amely beszámolt egy magyar parafenoménnek és meglehetősen bizarr találmányának kalandos életútjáról. A történet az I. világháború idején kezdődött, amikor az Osztrák-Magyar Monarchia keleti felében, a galíciai erdőben végrehajtottak egy titkos kísérletet. A kísérlet abból állt, hogy a tisztáson felállítottak egy ajtókeret formájú szerkezetet, amellyel egy katonai alakulat legénységét kívánták eltüntetni. A gépet üzembe helyezték és elsőnek maga a feltaláló lépett a keretbe, akinek eltüntetése sikeresnek bizonyult. Utána 12 önkéntes következett, de ők már nem jártak ilyen sikerrel, mert a keretbe való beállás után mindegyikőjük égő fáklyává válva megsemmisült. A kísérlet tehát csaknem teljes kudarccal végződött, ezért az akció lebonyolításáért felelős osztrák tiszt a helyszínen főbe lőtte magát. A szerkezetre vonatkozóan a feltaláló semmiféle részletet nem közölt a visszaemlékezéseiben. Csupán feltételezhető, hogy ez a rejtélyes keret belül rendkívül vékony rézhuzalból készített sokmenetű tekercscsel volt kitöltve, és kívülről villanyárammal táplálták. Ennek az ember nagyságú szolenoidnak a feszültség alá helyezése után szubatomi energia áramlott ki a tekercset alkotó réz atomjaiból. A körös-körül kisugárzódó energia a kereten belül egységes energiamezőt alkotott, és ennek intenzitása olyan nagy volt, hogy képes volt ezt a misztikus fizikai jelenséget előidézni, melynek titkát még ma sem ismerjük igazán. Miután semmiféle tudományos magyarázat nincs arra vonatkozóan, hogy mi játszódott le ennek a szolenoidnak az erőterében, ezért csak feltételezhetjük, hogy a szubatomi energiasugárzás egy bizonyos intenzitásérték felett képes arra, hogy az erőterébe került tárgyat energiakvantumokra bontsa, vagyis az anyagot dematerializálja. Ez a fantasztikum világába illő szerkezet tehát egy olyan gép volt, amellyel a teleportáció jelenségét mesterséges úton is elő lehetett idézni.
Papp Lajos később kikerült az Egyesült Államokba, ahol a II. világháború alatt szintén katonai támogatással, és világhírű tudósok (köztük Einstein, Tesla és Neumann János) közreműködésével 1943-ban végrehajtott egy újabb kísérletet. A feladat az volt, hogy az amerikai haditengerészet Eldridge nevű cirkáló hajóját tegye láthatatlanná, teljes legénységével együtt. Ez esetben partról irányított óriási elektromágnesekkel sugározták be a hajót. A mágneses erőtér által előidézett levegőionizáció kb. 90 méter átmérőjű zöld ködbe burkolta a hajótestet. Ekkor az Eldridge egy pillanat alatt eltűnt. Ez a kísérlet is felemás eredménnyel végződött, mivel a philadelphiai kikötőben horgonyzó csatahajó nem csak láthatatlanná vált, hanem teleportáció útján áthelyeződött a 350 kilométerre levő norfolki kikötőbe. A legnagyobb baj azonban az volt, hogy a legénység sorsa itt is tragikusan alakult. A szemtanúk elbeszélése szerint az akció lebonyolítása után a matrózok egy-egy csoportját különböző helyeken látták rövid időre felbukkanni, majd ismét eltűntek. A céltalan csapongás következménye az lett, hogy egy idő után a hajó csaknem teljes személyzete ugyancsak égő fáklyaként pusztult el.
Ez a megsemmisülés a spontán égéshez hasonló módon ment végbe. Ritka, de ismert jelenség, hogy ha valakibe belevág a gömbvillám, akkor úgynevezett spontán égés jön létre, mely egy pillanat alatt úgy elégeti az illetőt, hogy csak egy kupac zsíros hamu marad utána. Ez a kék lángokkal övezett égés oly módon megy végbe, hogy a közvetlen környezetben a tűzkár legcsekélyebb jele sem tapasztalható. További jellegzetessége még ennek a reakciónak, hogy lezajlása után a helyiséget kellemetlen, édeskés szagú kék pára lengi be. Feljegyeztek olyan eseteket is, amikor az ajtókon, ablakokon, és a berendezési tárgyakon gusztustalan, zsíros lerakódások keletkeztek. Mivel a gömbvillám feltételezhetően egy koncentrált energiagolyó, az anyagba való behatolása egyfajta dematerializációt okoz. Az égéshez azonban melegítő hatású szubatomi energiára van szükség, ezért nem zárható ki, hogy ezt a jelenséget Yin jellegű gömbvillám idézi elő. A kétféle gömbvillám létezését azok a megfigyelések is alátámasztják, hogy ez a fizikai jelenség nem csak zivatarok alatt, hanem napos, szélcsendes időben is megnyilvánulhat. A szemtanúk szerint ez a fajta gömbvillám a földből bújik elő, és feltehetően intenzív tektonikai mozgások hozzák létre. Eredete alapján nagy valószínűséggel koncentrált gravitációs részecskékből áll, vagyis Yin jellegű. 
Miután a koncentrált energia nem az egész testet éri, nem alakul ki szabályos dematerializáció. A helyi dematerializáció, vagy a nem egyenletes energiamezőben végrehajtott dematerializáció úgy látszik egy olyan láncreakciót indít el az anyag energiasugárzásnak ki nem tett atomjaiban, amely a test belső égéséhez vezet. Ez a jelenség tehát úgy is felfogható, mint egy félresikerült dematerializáció. Lezajlásának bizonytalanságát az a megfigyelés is alátámasztja, hogy a spontán égés áldozatainak végtagjai (pl. a lábszárak a cipővel, sőt a nejlonzoknival együtt) gyakran teljes épségben megmaradnak. Ebben az esetben a szobában levő perzsaszőnyeg, a selyemtapéta, a faasztal és a rajta levő csipketerítő sem kapott lángra. A tűzoltók szerint ahhoz, hogy valakinek a csontjai is hamuvá égjenek akkora égéshőre van szükség, amitől a szomszédos házak is porig égnének. Hogy mennyire nincs szerepe ebben az égésben a lángnak egy különös körülmények között lezajlott spontán égés bizonyítja. A Szovjetunió egyik volt tagköztársaságában egy benzinkutast ért spontán égés munka közben. Csak fejének egy része maradt meg épen, a többi testrésze teljes egészében hamuvá vált. A fej maradványát egy benzines hordó tetején találták meg, arra ráborulva. Testének maradványai a hordó mellett voltak, egy kupac hamu formájában. Az energia, amely a testet megsemmisítette nem robbantotta fel a hordót, holott a záródugóján szivárgott a benzin. 
A Magasabb Intelligencia közvetítésével végrehajtott teleportáció során a spontán égés fellépésének veszélyével nem kell számolnunk, mivel itt mind a dematerializáció, mind pedig az áthelyezés utáni materializáció kellő kontroll alatt megy végbe. Az előző két kísérletnél viszont egyáltalán nem volt megoldva az irányítás, és ilyen körülmények között a tragikus balesetek valószínűsége igen nagy. Különös mellékhatása ennek a félresikerült teleportációnak, hogy az a néhány matróz sem érezheti többé biztonságban magát, aki túlélte ezt az akciót, és nem égett el, vagy már a kísérlet elején nem ötvöződött egybe a hajó válaszfalainak anyagával. Ugyanis előfordul, hogy a legváratlanabb pillanatban eltűnnek úgy, hogy teleportáció útján áthelyeződnek egy másik helyre, vagy égő fáklyaként elégve ők is elpusztulnak. További rejtélye még ennek az esetnek, hogy ezek az emberek mindig megérzik előre, hogy ez mikor fog bekövetkezni. A személyes beszámolók szerint, ha ilyenkor van valaki a közelben, akit megérinthetnek, akkor a bennük lévő töltéstöbblet levezetődik, és ezáltal megmenekülnek. Úgy látszik, hogy ezeknél az embereknél a teleportációs kísérlet során szubatomi energiarészecskék épültek be tartósan a testük atomjai közé, így állandó dematerializációs veszélynek vannak kitéve.
Ugyanez a hatás figyelhető meg azoknál a tárgyaknál, ahol a teleportáció nem kellő szakértelemmel lett végrehajtva. Ismernek pl. olyan kísértethajókat, amelyek váratlanul eltűnnek, és más helyen bukkannak fel, vagy a rakományuk egy része tűnik el rejtélyes módon, de az is előfordul, hogy öngyulladás következtében részben vagy egészben elégnek, hamuvá válnak. A teleportáció tehát hőfejlődéssel jár, és minél szabálytalanabbul megy végbe ez a folyamat, annál nagyobb az égésveszély. A hozzánk látogató legfejlettebb civilizációk küldöttei esetében is többször feljegyeztek már olyan eseteket, amikor ezeknek a teleportáció útján megjelenő lényeknek az ujjaik vagy egyéb testfelületük kisebb-nagyobb mértékben megsérült. Ilyenkor vizet kérnek a közelükben tartózkodó emberektől, ebbe belemártják az égett bőrfelületet, majd valamilyen zselészerű anyagot kennek rá, amitől rematerializálódnak az elhalt sejtek.
Egyébként nagy a valószínűsége annak, hogy a szabályosan lezajló dematerializáció sem mentes a kísérő fizikai jelenségektől. Talán egy ilyen jelenség adhat magyarázatot a torinói lepel rejtélyére is, arra, hogy miként kerülhetett erre a 4 m2-nyi vászonra a halott Jézus testének lenyomata. A leplet vizsgáló tudósok szinte kivétel nélkül egyetértenek abban, hogy a negatív kép nem festés, hanem valamilyen energiasugárzás útján vetítődött a vászonra, így nem zárható ki, hogy ez az energiakisugárzás a feltámadást, illetve újramaterializálódást megelőző dematerializáció következménye. A festékhipotézis azért sem tartható, mert a beható tanulmányozás során kiderült, hogy a lenbolyhoknak csak a legvégei színeződtek el, a festék viszont beivódott volna a vászon mélyebb rétegeibe is. Egy amerikai fizikus, John Jackson megállapította, hogy a bőrrel érintkező pontok oldalirányban eltolódtak, elmozdultak. Véleménye szerint ez csak úgy jöhetett létre, hogy a képmás a testen való áthaladás során alakult ki, és a lepel a gravitációnak engedelmeskedve leereszkedett a sírpadkára. A textílián található vérfoltok is ezt az oldalirányú mozgást mutatják, sőt erősségük is annak arányában változik, minél nagyobb területen haladtak át a testen. Mágneses kisugárzás jelenlétére utal az a tudományos megfigyelés is, hogy ultraibolya fénnyel megvilágítva a leplen levő kép fluoreszkálni kezdett, és a test szinte elvált, kiemelkedett a vászon síkjából. A zölden fluoreszkáló kép különlegessége volt még, hogy háromdimenziós információt hordozott, ami teljesen plasztikussá varázsolta Jézus alakját.
Bizonyos intenzitásérték felett a mágneses sugárzás ionizálja a levegőmolekulákat, ami fénysugárzásban nyilvánul meg. A Bibliából tudjuk, hogy Jézus tetemét egy hatalmas kőlappal lezárt sírkamrába tették. Ennek ellenére eltűnt a holttest, közben az őrzésére odarendelt katonákat elvakította a kiáramló fény, ami a dematerializációt előidéző koncentrált szubatomi energiasugárzás következménye. Miután a csodák nem mások, mint általunk nem ismert fizikai jelenségek megnyilvánulásai, így a tanúk által említett fényjelenség egyértelműen utal a feltámadás időpontjára. Matematikusok által végzett számítások szerint annak a valószínűsége, hogy a lepelbe burkolt ember nem Jézus volt 1 : 200 000 000 000 -hoz. Azok a sajátosságok, amelyeket a Biblia is leírt, kétszázmilliárd keresztre feszítés közül csupán egy esetben fordulhatnak elő. Ezt a valószínűségi arányt a matematika nyelvén bizonyosságnak nevezik. 
A tudományos vizsgálatok során minden tekintetben eredetinek bizonyult lepel tanulmányozása fényt derített arra a tényre is, hogy az eddigi hiedelmekkel ellentétben Jézust nem a tenyerén, hanem a csuklóján átütött szegekkel rögzítették a kereszthez. A római katona lándzsája sem a bal, hanem a jobb oldalán sebesítette meg, a töviskoszorú pedig valójában tövises ágakból font süveg volt, amely az egész fejet beborította. Érdekes megállapítás még, hogy a vérfoltok alatt sehol sem látható a képmás kontúrja, vagyis úgy tűnik, hogy a vér leárnyékolja, vagy valamilyen módon tompítja ezt a fajta energiasugárzást.
Nem kevésbé rejtélyes módon jött létre a guadalupei tilmán látható Mária-kép. Keletkezésének története 1531-re nyúlik vissza, amikor egy szegény mexikói indián, Juan Diego a Tepeyac hegyen találkozott Szűz Máriával. Az eredetileg Cuauhtlatohuac névre hallgató azték indián csupán 6 évvel korábban tért át a keresztény hitre, de igen istenfélő életet élt, így nem véletlen, hogy a Szent Szűz őt választotta ki kérésének tolmácsolására. A megbízás így szólt: “Mexikó püspöke építtessen egy házat nekem.” Juan de Zumarraga püspök azonban nem adott hitelt az egyszerű indián szavainak, sem első, sem második alkalommal. Csodát követelt a Mária-jelenés bizonyítékaként, amit meg is kapott. A harmadik látogatás előtt a fénylő ruhájú, szikrázóan ragyogó tünemény felszólította Diego-t, hogy szedje le a hegy tetején pompázó virágokat, rakja a tilmájába (kendőszerű felsőruha), és vigye el a püspöknek. Juan Diego kissé elcsodálkozott azon, hogy télvíz idején mennyi sok kinyílott virágot lát a Tepeyac csúcsán, olyan helyen, ahol még nyáron sem termett más, mint szamártövis a csupasz sziklacsúcs repedéseiben. Az összes virágot leszedte, és ahogy meghagyták neki, a tilmájából kiborította a püspök elé. Ezúttal más látogatók is voltak a társaságukban, így több szemtanúja volt annak a csodának, hogy a virágok földre hullása után a fehér tilmán hirtelen megjelent az Istenanya képe. A püspök, és mindenki, aki ott volt, térdre borultak, és imádkozni kezdtek.
Ezek után a kért templom természetesen felépült a Tepeyac-on. Először csak egy kis kápolna, majd 1695-ben egy nagy katedrális került a hegyre. Jelenleg 20 millió zarándok látogat el erre a helyre évente, hogy megcsodálhassa a keresztény világ egyik leghíresebb Mária-szentségét. Van is mit csodálni rajta, ugyanis a 142 cm magas, színes kép nem mindennapi tulajdonságokkal rendelkezik. Tudományos vizsgálatok kiderítették, hogy a torinói lepelhez hasonlóan a guadalupei kendőn látható kép sem festett. A Heidelbergi Egyetemen Richard Kuhn Nobel-díjas kémiaprofesszor megállapította, hogy a tilma szálaiban sem növényi-, sem állati-, sem ásványi eredetű festékanyag nem található. Azért sem lehet szó festékről, mert ez a kép hordozó anyagával együtt évszázadok óta ellenáll az enyészetnek. A mexikóiak népviseletét, a tilmát durva agavészálakból szövik, amely a legkíméletesebb használat esetén sem tart tovább 20 évnél. Juan Diego tilmája azonban már 450 éves, és az enyészetnek a legcsekélyebb jele sem látható rajta. Színei még most is frissek és élénkek. Ez azért is különös, mivel korábban a kendőt még üveglap sem védte. Évszázadokon át egy nyirkos templomban őrizték, ahol ki volt téve a tömjén és számtalan fogadalmi gyertya füstjének. Betegek helyezték a tilmát testükre, százezernyi ember érintette és csókolta meg. Ennek ellenére a színei nem fakultak, és az anyaga sem kopott meg.
1946-ban mikroszkópos vizsgálatot is végeztek a kendőn. Ennek során azt is megállapították, hogy semmilyen ecsetnyom sem látható rajta. Már csak azért sem lehet szó festett képről, mert fényképész szakértők felfedezték, hogy Mária jobb szemében egy újabb kép található, és nincs az az ügyes festő, aki ezt a miniatűr képet ecset nélkül el tudná készíteni. A nagyítás során kiderült, hogy ezen a képen nem csak egy emberi arc tükröződik vissza, hanem egy egész csoportkép figyelhető meg rajta. A szemorvosok, optikusok és fizikusok együttes vizsgálatai, valamint a korabeli leírások alapján rájöttek arra, hogy ez a kép a csoda létrejöttének pillanatát örökítette meg. A huszonötszörös nagyításon rekonstruálható volt az eredeti helyszín, és jól látható a jelenlévők mindegyike. Aki még mindig emberi kéz közreműködését gyanítja a dologban, az rossz úton jár, mivel a későbbi elektronmikroszkópos és számítógépes elemzések kimutatták, hogy a miniatűr képen is látható Mária-alak szemében újabb két szem tükröződik vissza. Nem valószínű, hogy egy 450 évvel ezelőtt élt festő elektronmikroszkóp nélkül képes lett volna egy olyan trükk megfestésére, mint amit mi látunk, amikor egy kamerát szembefordítanak a rákapcsolt tévéképernyővel. Ez a mi technikai színvonalunkat is meghaladó, feltehetően szubatomi alapon létrehozott és fenntartott ereklye nem egy ködbe vesző legenda szüleménye, hanem egy ma is létező bizonyíték, amely bárki által megtekinthető a guadalupe-i Mária-bazilikában.
Jelentősen nehezíti ezeknek az energetikai folyamatoknak a megértését, hogy spontán égést a koncentrált szubatomi energiasugárzáson kívül vírusfertőzés is előidézhet. 1978-ban amerikai tudósok Zaireba utaztak, hogy megvizsgálják egy 70 éve lezuhant meteorit maradványait. A 29 tagú expedíciót dr. Alec Dexter a NASA új-mexikói, Földön kívüli életet kutató laboratóriumának főnöke vezette. A helyszínre érve a kutatók megállapították, hogy a Bikunlában becsapódott meteorit bizonyos élőlények öröklődő tulajdonságainak megváltozását idézte elő. Amikor a mutánsok megjelentek, az őslakók elhagyták az őserdőnek ezt a részét. Később ezt a területet a zairei kormány tiltott zónának nyilvánította. Mielőtt az expedíció visszatért Amerikába két tudós erős fej- és nyakfájásra panaszkodott, és többször elájult. Hazaérve az új-mexikói titkos támaszpont kórházában kezelték őket. A csoport többi, egészségesnek látszó tagjait kétheti karantén után elengedték. A két kutató állapota nem javult, kómába estek, majd 2 hónap után egy ismeretlen anyagtól besűrűsödött a vérük.
Eddig semmi különös nincs a dologban, hiszen tudjuk, hogy a fokozódó környezetszennyezés következtében sok ismeretlen kórokozó aktivizálódik a Földön, sőt néha a légterünkbe becsapódó meteoritok is tartalmaznak halálos vírusokat. Ebben az esetben azonban a végkifejlet meglehetősen szokatlan és ijesztő módon ment végbe. A páciensek nem a vérkeringés leállása következtében haltak meg, hanem öngyulladás végzett velük. Még mielőtt a halál beállt volna, a testükben “belső tűz keletkezett”, ami villámgyorsan elhamvasztotta mindkettőjüket. Az orvosok abban reménykedtek, hogy ez a misztikus kór nem terjed tovább, de egy idő után az expedíció többi tagja, sőt az őket kezelő személyzet is ennek a gyógyíthatatlan betegségnek az áldozatává vált. Két év múlva ez a titokzatos kór magától megszűnt. Nem zárható ki, hogy a bennünket felügyelő Földön kívüli civilizációk figyelmét felkeltette az ismeretlen mikroorganizmus okozta pánik, és leküldtek hozzánk egy láthatatlanná tett űrhajót, amely a fertőzött zóna szubatomi besugárzásával elpusztította a vírusokat. Másként ugyanis nem magyarázható meg, hogy az a kórokozó amely 70 éven át igen aktív volt, mitől pusztult el, és szűnt meg ilyen hirtelen mindenütt.
Visszatérve a philadelphiai kísérlethez, a szubatomi részecskékre való lebomlás rendkívül érdekes kísérőjelensége volt az a ködszerű gomolyag, ami a gerjesztőáram megindulása után keletkezett a hajó körül. Nagyon valószínű, hogy a koncentrált energiasugárzás a levegővel érintkezésbe lépve hozza létre ezt a sajátos hatást. Ilyen ködgomolyagról egyébként már Kolombusz is beszámolt Amerika felé hajózva, és azóta is a Bermuda-háromszög térségében számtalan esetben láttak hasonló képződményt. A megfigyelések szerint ez a tejszerű közeg legfőképpen abban különbözik a hagyományos ködtől, hogy erős mágneses térereje van, ezért megbolondítja a hajók és a repülőgépek iránytűit, tartósan belélegezve pedig kellemetlen hatást gyakorol a légzőszervekre. Ez a sokszor köhögési rohamot okozó effektus feltehetően az ammónium-képződésnek tudható be, amely szintén gyakori kísérőjelensége a koncentrált energiasugárzásnak.

Sokat hallani mostanában a Bermuda-háromszög rejtélyéről. A híradások számos hajó és repülőgép eltűnéséről számoltak be az elmúlt évek során a Bermuda-háromszögnek nevezett rombusz alakú négyszög körzetében. A műszeres megfigyelések és a személyes beszámolók hasonlósága arra enged következtetni, hogy a Bermuda-háromszög felett egy különleges energiazóna húzódik. Nem zárható ki, hogy a közel 12 000 évvel ezelőtt elsüllyedt Atlantisz tenger alatt élő lakói alakították ki ezt az energiamezőt a saját védelmük érdekében. Régi történeti leírásokból tudjuk, hogy előttünk élt már a Földön egy fejlett civilizáció, akik az özönvíz káros következményei elől náluk fejlettebb Földön kívüli civilizációk segítségével a tenger alá, a földkéreg belsejébe menekítették a világukat. Mivel a fejlődésük feltehetően azóta is tart, egyáltalán nem meglepő, hogy a rendelkezésükre álló technikai eszközökkel képesek ilyen nagy kiterjedésű energiamező létrehozására. Ennek az energiamezőnek a létét látszik igazolni néhány angol hidrológusnak az a megfigyelése is, hogy ebben a körzetben a víz mélyéből erős fényjelek világítják meg a tenger felszínét. Ezek a fényjelzések egy hatalmas küllős fénykerékhez hasonlítanak, melynek forgási sebessége kb. 130 km/h. A 16 küllő “foszforeszkáló” ragyogását csak a víz felszínén lehet látni, a levegőben már nem. Nagyon valószínű, hogy ezek a legalább 100 méter, de néha több kilométer hosszú és kb. 10 méter széles aranysárga, zöldeskék valamint sötétvörös színű fényküllők navigáló jelzések, és arra szolgálnak, hogy a Föld légterébe belépő UFO-k megtalálják az atlantiszi civilizációhoz vezető leszállóhelyet. Ezt a feltevést támasztja alá az Apolló-12 földi űrhajó legénységének beszámolója is, akik a Bermuda-háromszög rejtélyes fényjeleit még akkor is észlelték, amikor a nagyvárosaink fényei már egyáltalán nem voltak láthatók.
Nem véletlen, hogy ebben a körzetben oly sokan figyeltek már fel víz alá merülő repülő szerkezetekre. Erről nem csak mendemondák szólnak, hanem hiteles feljegyzések is a rendelkezésünkre állnak. Ezek egyike a Fort Salisbury hadihajón készült 1902. október 28-án. A hajónapló szerint az éjszakai ügyeletet tartó másodtiszt és két matróz ugyanezt a fényjelenséget látták. A küllők hosszát 180 méterre becsülték. Beszámolójuk végén hozzátették, hogy érzésük szerint a fényköröket valamilyen mechanikus szerkezet hozta létre. Véleményüket arra alapozták, hogy ez a jelenség “az amúgy nyugodt felszínen” bizonyos hullámzást keltett, és ez megmozgatta a hajójukat is. Ezt követően egy meghatározhatatlan tárgyat vettek észre a sötétségben, amely lassan a víz alá merült, majdnem pontosan ott, ahol a fényköröket látták.
Mellesleg ezeket a fényköröket már Kolumbusz Kristóf is látta történelmi jelentőségű felfedező útján, sőt 1492 őszén ő is említést tesz egy titokzatos repülő objektumról. A felderítő jármű helyszínre küldése előtt azonban egy szondát bocsátottak fel. A mini rakéta tevékenységéről ezt írta Kolombusz: “Hirtelen egy égő fáklya emelkedett ki a vízből. Lassan körberepülte a hajónkat, majd lebukott a víz alá, és eltűnt.” A tenger alatti fényjelenséget így örökítette meg az Indiába került eredeti naplójában: Egy másik alkalommal az éjszaka nappallá lett, és a hullámokból kiragyogó fény mellett könyvet olvashattunk a fedélzeten. Mindnyájan a fedélzetre szaladtunk és rémülten állapítottuk meg, hogy hajónkat alulról rengeteg fénykör világítja meg, amelyek ráadásul körbe-körbe forogtak. A fényküllők hol az egyik, hol a másik irányba futottak, mintha emberi kéz irányította volna őket. Gáspár atya a Szent Evangélium egy részletét olvasta fel hangosan, akárha maga Szent János űzné el az ördögöt. Amikor szavaiban odáig jutott, hogy a “fény pedig a sötétségben világít”, a fénykörök szétestek, majd kialudtak, és szinte a mélybe hullva eltűntek. Utána sokáig töprengtünk, hogy mi lehetett ez, de közülünk senki sem volt képes megfejteni a rejtélyt.
Természetesen ennek a különleges térnek a létezéséről mi semmit sem tudunk, így naponta hajók és repülőgépek tucatjai kelnek át gyanútlanul ezen a térségen, zavarva elődeink légterét. Mivel az energiazóna nem alkot a Bermuda-háromszög teljes területe felett egységes teret, az esetek többségében nincs szükség ellenintézkedésekre. Időnként azonban előfordul, hogy egy-egy hajó vagy repülőgép bekerül a védett zónába és ekkor kezdődnek a bajok. Nem elképzelhetetlen ugyanis, hogy egy korszerű eszközökkel létrehozott, tehát megbízhatóan működő energiamező a bekerült járművet utasaival együtt dematerializálja, és teleportáció útján áthelyezi a tér egy másik pontjára. Szerencsés esetben ez csak olyan következményekkel jár, hogy az “illetéktelen behatolók” a zóna egyik széléről a túlsó szélére kerülnek. Ebben az esetben az utasok és a repülőtéri személyzet meglepetéssel tapasztalják, hogy gépük az előírt időpontnál hamarabb érkezett meg a célállomásra. Attól függően, hogy a repülőgép hol, milyen szélességben szeli át a védett területet, ez az időnyereség 10-40 perc között van. Félórás időnyereséget alapul véve, megérkezés után az utasok karórái kivétel nélkül fél órát késnek a repülőtér óráihoz, illetve a valódi időhöz képest, a repülőgépben pedig éppen félórányi időtartamra elegendő üzemanyagtöbblet található. Az utasok és a személyzet ebből az egészből semmit sem vesz észre, mert a tudat, mint energia, tovább már nem bomlik, a körülöttük lévő anyag dematerializációja és a tér másik pontján való újramaterializálódása pedig a pillanat törtrésze alatt megy végbe, ezért nem érzékelhető.
Időnként azonban előfordul, hogy a védett zónába hatoló jármű nem érkezik meg a célállomásra, hanem nyomtalanul eltűnik. Ennek feltételezhetően az az oka, hogy ilyenkor a teleportáció célja nem a zónából való eltávolítás, hanem a műszaki tájékozódás. Ezekben az esetekben ez a földalatti civilizáció valószínűleg leirányítja magához a dematerializált járműveket. Magas fokú intelligenciájuk feltételezhetően tiltja az ellenséges magatartást, ezért nem ölik meg az utasokat és a személyzetet, nem semmisítik meg a járművet. Erre utal az a megfigyelés, hogy ilyen esetekben még órákon át lehet fogni az eltűnt hajó vagy repülőgép rádiójeleit, csak jóval halkabban úgy, mintha nagyon messziről érkeznének a jelzések. Ennek a hangerőcsökkenésnek feltehetően az az oka, hogy az Atlantisz világának mélységétől függő több száz méter vastag földkéreg már jelentős mértékben csillapítja a rádiójelek intenzitását.
Ezeknek az akcióknak az lehet a céljuk, hogy a föld alá vonult elődeink közvetlenül is tájékozódhassanak technikai fejlődésünk színvonaláról. Az Atlantisz világába csöppent emberek sorsa azonban akaratukon kívül más irányt vesz; ha tetszik, ha nem, szakítaniuk kell korábbi életükkel. Ebbe a fejlett civilizációba kerülve ugyanis olyan ismeretekre tehetnek szert, amelyek átadását a kozmikus törvények tiltják. Visszatérésük megakadályozásának biztonsági oka is lehet, mivel hosszas lent tartózkodásuk alatt óhatatlanul is információt szerezhetnek ennek a világnak a méretéről, lakóinak számáról, és ezeknek az adatoknak a kiszivárgása védelmi szempontból nem lenne előnyös. Ez tehát egy olyan utazás, amelyre nem adnak ki retúrjegyet. A hozzátartozók vigasztalására szolgálhat viszont az a tudat, hogy az eltűnt utasok minden valószínűség szerint élnek. Könnyen megeshet az is, hogy a visszautazást az “eltérített” utasok nem is nagyon szorgalmazzák, mert a több mint tízezer évnyi fejlődésbeli különbség következtében elképzelhető, hogy ebben a világban már olyan paradicsomi állapotok uralkodnak, hogy nem vágynak vissza a mi sok gondtól terhes társadalmunkba.
Sokan állítják, hogy ehhez hasonló veszélyes hely nem csupán egy, hanem egyszerre 12 is található a Földön, 6 az északi, és 6 a déli féltekén. Az Egyenlítő alatt és felett a 30. szélességi fokon helyezkednek el, egymástól 72 hosszúsági foknyi távolságra. Közülük legismertebb a Japán melletti Ördög-tenger, a korábban elsüllyedt Lemuria, vagy Mukulia feltételezett helye, ahol már több hadihajó is nyomtalanul eltűnt, több száz főnyi legénységgel együtt. Érdekessége ennek a Sárkány-háromszögnek is nevezett térségnek, hogy a Bermuda-háromszöggel megegyező szélességi fokon, és vele átellenben, a Föld túlsó oldalán található. Itt is jó néhány rejtélyes eltűnést jegyeztek fel. 1957. márciusában 10 nap alatt 13 amerikai vadászgép és egy C–97-es szállítógép tűnt el nyomtalanul a Sárkány-háromszög felett repülve. Ma is megbénulnak a repülőgépek műszerei és felgyorsul az idő a térség felett repülve. Számos szénszállító hajó is elveszett már ebben a zónában. A veszélyes térségek közé sorolják még az Északi- és a Déli-sarkot is, mert a megfigyelések szerint ezeken a helyeken is számos tér- és időanomália fordul elő. A szakirodalom mágneses anomáliaként említi azt a megfigyelést is, hogy a Sárkány- és a Bermuda-háromszögben az iránytűk nem a mágneses északi pólusra, hanem pontosan az Északi-sarkra mutatnak. Erről a jelenségről azonban bebizonyosodott, hogy nem helyi rendellenességről van szó, hanem arról, hogy mindkét térség az agon-vonal közelében van. Ez azt jelenti, hogy ezek a földrajzi pontok egy egyenest alkotnak, így nem kell mágneses elhajlással számolni.
A technikai fejlettségünk iránti érdeklődés manapság is tart, bár mostanában csupán kisebb repülőgépekre korlátozódik. A jelenlegi vészterhes, terrorista akcióktól visszhangzó világban egy egész vadászrepülő raj eltüntetése túl nagy pánikot keltene, és akár egy globális konfliktus kiváltója is lehetne. 2004. márciusában eltűnt egy kétmotoros kisrepülőgép, amely a Bahamákról Haiti felé tartott. A kisgép öt utasának és a pilótának nyoma veszett. A Nassauról felemelkedő gép irányítója utolsó üzenetében közölte, hogy elhagyta a Mayaguana-átjárót, és Mayaguana szigete felől több, igen erős fénnyel világító azonosíthatatlan repülő objektumot lát közeledni. Ezt követően a repülőgéppel megszakadt a rádiókapcsolat, és a radarernyőről is eltűnt. A nyomozás egyetlen eredménye, hogy az incidens helyétől 100 kilométerre levő Matthew Town lakói négy hatalmas UFO-t láttak, amint nagy sebességgel távolodtak a kubai partok irányába. 
1999. március 12-én egy Aero Commander 500-as típusú kétmotoros repülőgép Nassau felé tartott. Az irányítótoronyból radaron követték a gépet. Egyszer csak egy különös, UFO-ra utaló jel suhant át a képernyőn. Ezt követően a kisgépnek nyoma veszett. Közel fél óráig keresték a radarok az égbolton. Már éppen riadót fújtak, és el akarták rendelni a kétmotoros gép felkutatását, amikor váratlanul megjelent a repülőtér felett, 40 méter magasságban. Tett egy 360°-os fordulatot, majd anélkül, hogy engedélyt kért volna, a 9-es kifutópálya felé vette az irányt. Az irányítók mindent megtettek, hogy szabaddá tegyék a kifutót a rendhagyó leszálláshoz. Közben rádiókapcsolatban voltak a pilótával, de ő egyetlen szóval sem utalt arra, hogy bármilyen probléma lenne a géppel, vagy a saját egészségi állapotával. Úgy viselkedett, mintha minden a legnagyobb rendben lenne, ám ahelyett hogy letette volna a látszólag sértetlen gépet, hirtelen felemelkedett, és elrepült egy távoli furcsa felhő felé. Feltehetően egy távoli hipnotikus erőnek engedelmeskedne egyenesen belerepült a teleportáló ködgomolyagba, és most már végleg eltűnt. Az eset hatalmas döbbenetet okozott a légiirányítók között, és még hónapok múlva is azt találgatták, hogy vajon hová lehetett a kétmotoros repülőgép és pilótája. 
Technikai fejlettségünk ellenőrzése mellett ezeknek az akcióknak másik célja a figyelemfelkeltés. Ezt támasztja alá a következő eset, amely szintén a Bermuda-háromszögben történt 1963-ban. A térségben éppen hadgyakorlat zajlott, amikor megjelent egy USO. Nem keltett nagy feltűnést, mivel az amerikai haditengerészet tisztjei azt hitték, hogy a hadgyakorlat részét képezi. Úgy gondolták, hogy egy kötelékükbe tartozó tengeralattjáróról van szó, amelyet felderítés után követni kell. Bár az USO gyakorta változtatta helyzetét, mélységét és sebességét, egy tengeralattjáró és egy rombolóhajó is felfedezte, és a nyomába eredtek. A felderítésbe a haditengerészet repülőgépei is bekapcsolódtak. A négy napon át tartó üldözés azonban macska-egér játéknak bizonyult. A végén már 13 tengeri jármű üldözte az USO-t, de képtelenek voltak utolérni. A követés minden fázisát hajónaplóban rögzítették. Ezek összevetése során egyértelművé vált, hogy az üldözött jármű nem lehetett földi tengeralattjáró, mert légcsavaros repülőgépekkel vetekedő 150 csomós (278 km/h) sebességgel száguldott a vízben. Egy alkalommal 6000 méter mélyre is lemerült, amire a mi tengeralattjáróink képtelenek lennének. Az azonosíthatatlan vízi jármű híre a KGB-hez is eljutott. Az oroszok elárulták, hogy korábban az ő hadihajóik és tengeralattjáróik is üldözték egy USO-t az Indiai-óceánban. A parancsnokság annyira komolyan vette a jelentéseket, hogy kutatóhajókat és atom-tengeralattjárókat irányítottak a térségbe. A tudományos expedíció célja az USO-bázisok felderítése volt.
A Földön kívüli civilizációkat szintén érdekelheti technikai fejlődésünk szintje, mert a világ más tájairól is gyakran tűnnek el repülőgépek. Egy esetet kiemelve, 1987. június 14-én az arhangelszki pilótaiskola repülőteréről hat MIG-23 -as szállt fel. A vadászgépeket tapasztalt pilóták vezették. 18 óra 50 perckor az irányítótorony rádiója a következő furcsa üzenetet fogta: “Egymás mellett repülünk, de nem tudjuk hol vagyunk. Az iránytű mutatója eszeveszetten ide-oda ugrál.” Vihar nem okozta a zavart, mert egész nap derűs idő volt. 19 óra 10 perckor az eltévedt repülőgépek közötti beszélgetések fokozatosan elhalkultak, és már csak foszlányokat lehetett hallani belőlük. Negyed órával később az egyik gép pilótája ezt az üzenetet küldte a toronynak: “Nem tudom hol vagyunk, nem látom az eget és a jégmezőt. Közeledik valami, ami…” Ekkor félbeszakadt a rádióadás, és a gépek eltűntek a radar képernyőjéről. Tekintettel a nagy veszteségre, és az ekkortájt még fennálló hidegháborús veszélyre, óriási apparátust mozgósítottak a keresésükre. Egy héten át 60 repülőgép és jégtörő hajó kutatta át a térség minden zegét-zugát, de nem találták meg sem a személyzetet, sem a gépek roncsait.
Néha előfordul, hogy csak az utasokra és a személyzetre van szükségük, a gépet otthagyják. Ez történt 1947. január 19-én is Oroszországban. Egy C46-os repülőgép pilótája az UFO-k közeledésekor fellépő szokásos zavarokat tapasztalta a gépén. Nem tudta mire vélni a dolgot, ezért vészjeleket adott le, és kényszerleszállást hajtott végre a tomszki jégmezőn. A földet érés szerencsésen lezajlott, de az útjukat nem folytathatták, mert a nem éppen sima pályán a repülőgép szárnya megsérült. A fedélzeten 39 utas tartózkodott. A mentőszolgálat a rádiós vészjelzések alapján betájolta a leszállás helyét, és hamarosan két repülőgép érkezett, hogy kiszabadítsa a szerencsétlenül jártakat a jég fogságából. A mentőcsapat tagjai meghökkentek, amikor felnyitották a törött szárnyú repülőgépet. A műszerek kifogástalanul működtek, a rádió is használható állapotban volt, de a 39 utas és a személyzet nyomtalanul eltűnt. Az sem valószínű, hogy segítségért indultak, mert a poggyászaik a gépen maradtak. Semmi nem tűnt el, semmit sem vittek magukkal. Egyébként sem lett volna értelme elhagyni a gépet, hiszen a rádió működött, így a segítségkérés leggyorsabb módja a rendelkezésükre állt. Átkutatták az egész környéket, hátha mégis elhagyták a gépet, de sem rájuk, sem a maradványaikra nem leltek rá soha. A legmeglepőbb azonban az volt, hogy 800 kilométeres útja során a repülőgép csupán néhány kilométerre elegendő üzemanyagot használt el. 
Igen gyakoriak a magzatrablások is. Ilyenkor csak azért viszik el a kiválasztott nőket, hogy a méhükbe ültetett hibridgyereket kivegyék belőlük. Utána törlik az emlékezetüket, és visszahozzák őket eredeti tartózkodási helyükre. Az alábbi történetben egy sokáig elhallgatott, teleportációval kombinált esetet ismerhetünk meg Osváth László tengerészkapitány beszámolója alapján: “1932-ben gép- és elektromérnöki diplomát szereztem a Genovai Tengerészeti Akadémián. Ezt követően egy olasz tengerhajózási vállalatnál helyezkedtem el, mint első géptiszt, a vállalat egyik 22 ezer tonnás hajóján. Genovától a gibraltári szoroson áthajózva, Szingapúrba tartottunk. Már két hete hajóztunk, amikor az Atlanti-óceánon megmagyarázhatatlan dolog történt velünk. Bár nem voltam szolgálatban, fent álltam a kormányos mellett a hídon. A fedélzeti korlát mellett tartózkodott, és gyönyörködött a tengerben egy harminc év körüli szőke asszony, az élelmezési tiszt felesége. (A tisztfeleségek évente egyszer elkísérhették a férjüket, részt vehettek egy úton a vállalat költségére.) Az asszony kb. három hónapos terhes lehetett. Volt már két gyereke, akiket a testvére gondjaira bízva otthon hagyott Genovában. A hölgy egyik oldalán két olasz gépkezelő, a másik oldalán – kissé távolabb tőle – két arab matróz állt. 
Amint néztük a hullámokat, egyik pillanatról a másikra megjelent a hajó felett egy óriási, fehér színű repülő tárgy. 200-300 magasságban lebegett felettünk, és leginkább egy zeppelinhez hasonlított. Majdnem nappali fényességgel árasztotta el a hajónkat és környékét. Egyszer csak a felettünk lebegő járműből egy vakító fénysugár vetődött az asszonyra, ami elvakított mindnyájunkat. Két-három másodpercig tartott a jelenség. Amikor a fény megszűnt, az asszony eltűnt. Sehol sem találtuk. Először azt hittük, hogy a fény elkápráztatta, és a tengerbe esett. Volt nagy riadalom. A férje – aki futva érkezett a fedélzetre – teljesen kétségbe volt esve. Géptávírón vészjelzést adtam a gépháznak, hogy »teljes gőzzel hátra 150-200 métert!«. Reggelig kerestük az asszonyt, de nem lett meg. Utána átkutattuk az egész hajót. Sehol sem találtuk. Mást nem tudtunk tenni, tovább kellett mennünk. Miután visszatértük Genovába, a kapitány jelentette a kikötő-parancsnokságnak az esetet. Partra szállás után a feldúlt férjet nem mertük egyedül elengedni. Én és az első tiszt hazakísértük. A két kisgyermeke az udvaron játszott. Belépve a lakásba, nagy meglepetésünkre ott találtuk a feleséget. Szörnyű haraggal fogadta a férjét. »Azt ígérted, hogy elviszel a hajóval erre az útra. De te megszöktél, itt hagytál.« A férj kétségbeesetten védekezett. Ránk mutogatva bizonygatta, hogy hiszen együtt voltunk. Mi is váltig állítottuk, hogy naponta találkoztunk vele, sőt együtt étkeztünk a hajón. 
Végül az asszony testvére tisztázta az ügyet. Elmondta, hogy húga hajónk érkezésének reggelén került haza. Az ágyában ébredt. Az ezt megelőző időszakról nem tud semmit. Nem emlékszik rá, hogy hol töltötte az elmúlt heteket. Azt állította, hogy végig otthon volt. Ekkor a férj megkérdezte, hogy miért lapos a hasa. Miért nem terhes, hiszen a hajó megérkezésig már öthónaposnak kellene lennie a magzatnak. A terhességéből azonban semmi sem látszik. Az asszony nagyon elcsodálkozott, hogy miért kellene neki terhesnek lenni. Nem értette az egészet. Az újságok sokat cikkeztek az esetről. Akkoriban, a két világháború között még nem lehetett hallani az UFO-król, így nem tudtuk kapcsolatba hozni a manapság történő eltérítésekkel. A történetemet eddig soha, senkinek nem mondtam el. Attól tartottam, hogy bolondnak néznek. De mindmáig élénken emlékszem minden mozzanatára.”
*
A jövőben minden esélyünk megvan arra, hogy részünk legyen ennél sokkal érdekesebb, és kellemesebb utazásban is. Ez nem más, mint a galaktikus kalandfilmekben látott hiperűrsebességgel történő űrutazás, és az időutazás. Verne Gyuláig visszamenőleg többször bebizonyosodott már, hogy a sci-fi írók által kitalált eszközök nem a fantázia szüleményei, hanem egy elkövetkezendő jövő megérzése inspirálta ezeket az írásokat. Fizikai ismereteink alapján tudjuk, hogy anyagi világunkban az elérhető legnagyobb sebesség a fénysebesség. Ez annak tudható be, hogy a fénysugárzást létrehozó fotonok feltételezhetően az anyagi világ legkisebb stabil részecskéi, így sebességüket semmilyen más anyagi részecske nem szárnyalhatja túl. A fotonok anyagi eredetét látszik alátámasztani az a tény is, hogy gravitációs erőtérben a fénysebesség korántsem állandó, hanem függvénye a gravitációs kisugárzás intenzitásának. Ennek egyik bizonyítéka, hogy a Nap közelében a fénysugár elhajlik. A fény anyagi természetének másik bizonyítéka, hogy az erős negatív energiakisugárzással rendelkező fekete lyukak más anyagokhoz hasonlóan a fényt is magukhoz szippantják, és nem engedik visszaverődni a felületükről. A fény sebességét a fotonnál nagyobb méretű anyagi részecskék el sem érhetik, mert ebben az esetben a tömegük már a végtelenségig megnövekedne. A végtelen tömeg gyorsításához viszont Einstein ismert tömeg-energia képletének megfelelően végtelen mennyiségű energiára lenne szükség, amely még a szubatomi energia világában sem állna rendelkezésünkre. Anyagi mivoltunkban tehát jövőbeli szupergyorsaságú űrhajóinkkal is csak megközelíteni tudjuk majd a fény sebességét, elérni vagy túlhaladni lehetetlenség lesz.
Mivel a galaktika óriási kiterjedésű, és a legközelebbi csillagok is tíz meg száz fényévnyire vannak tőlünk, hosszabb utazások tervezése esetén a fénnyel összevethető sebességű űrhajóinkkal még az idődilatáció fellépése esetén sem megyünk sokra. Ahhoz, hogy galaktikánkat körbeutazzuk, a számunkra érdekes csillagokat közelről is szemügyre vegyük, olyan űrhajókra lesz szükségünk, amelyek hiperűrsebességgel közlekednek. Mint a filmekben is láthattuk, ennél a sebességnél az űrhajók egyszerűen eltűnnek a szemünk elől. Ennek a jelenségnek a megvalósítása nem csupán álom. Nem zárható ki, hogy jövőbeli űrhajóink képesek lesznek egy olyan erős energiazónát kelteni maguk körül, amely az egész űrhajót utasaival együtt dematerializálja. Ebben az esetben már csak az étertest irányítását kell megoldani, és pillanatok alatt oda juthatunk az űrben, ahova akarunk. Miután ezekben az esetekben nincs valódi utazás, hiszen a helyváltoztatás teleportáció útján történik, ezért nem kell tartanunk a nagy sebességből eredő esetleges ütközésektől, vagy egyéb katasztrófáktól sem. Az “utazás” gyors lezajlása következtében mentesülünk a hosszú utaknál elengedhetetlenül szükséges élelmiszer, víz és egyéb készletek magunkkal vitelétől is.
Ilyen jellegű utazásban egyébként már sok embernek volt része. Egyikük a következő módon élte át ezt a jelenséget, miközben a földönkívüliek elvitték a saját bolygójukra. “Három és fél óra alatt értük el az átlépési sebességet, és ugyanannyi időt vett igénybe a lassulás is. A köztes állapot viszont csupán néhány másodpercig tartott, ha egyáltalán eltelt valamennyi idő.” Ebből az élménybeszámolóból egyértelműen kiderül, hogy az étertestben történő utazás pillanatok alatt lezajlott, az azonban érthetetlen, hogy a dematerializálódáshoz miért kell a járművet maximális sebességre gyorsítani. Csak nem valamiféle kavitációs jelenség játszódik le az űrben is, mint a nagy sebességgel közlekedő vízi járművek körül? Itt ugyan nincsenek atomjaira bontható, gázköpennyé alakuló vízmolekulák, de vannak szubatomi energiarészecskék, amelyek egy bizonyos sebesség felett lehet, hogy az anyagot bontják fel. Ha túl sok éteri részecske szorul az anyagba, dematerializálják az atomjait? 
Egyelőre az is rejtély, hogy milyen erő hajtja végre a dematerializációt. Az ehhez szükséges erőteret a személyzet állítja elő a járművön belül, vagy egy külső, intelligens erő a jármű körül? Az sem világos, hogy megérkezéskor miként jön létre a rematerializáció. Alaposan átgondolva ezt a folyamatot nem zárható ki, hogy ezek az átalakulások a Magasabb Intelligencia közreműködése nélkül, automatikusan mennek végbe. Az űrhajó közel fénysebességre való felgyorsítása során már annyi szubatomi energiarészecske szorul az anyagba, hogy leszakítják majd “satuba” szorítva alkotóelemeire bontják az elektronokat és az atommagokat, ezáltal létrejön a dematerializáció. Az étervázzá “lecsupaszított” jármű irányítását és rematerializálását a lélek, az asztráltestben jelen levő személyzet végzi úgy, ahogy azt a hozzánk látogató túlvilági szellemek teszik, amikor látható formában kívánnak előttünk megjelenni. A megérkezés után folyamatosan csökkentik a sebességüket, amitől újramaterializálódnak, és lefékeződnek.
A IV. fejezetből tudjuk, hogy a szubatomi energiarészecskékből álló étertest haladási sebessége elérheti az ötvenezer fényévet másodpercenként. Sokakban felmerülhet, hogy mi van akkor, ha a dematerializált jármű éterteste nem anyaggal, hanem egy másik jármű étertestével ütközik. Ilyen őrületes sebesség mellett már nem lehet kikerülni a szembe jövőt, és miután a két jármű energiarészecskéinek sűrűsége megegyezik átszáguldani sem tudnak egymáson. Az aggodalom nem alaptalan, ennek ellenére nem történik tragédia. A világűr ugyanis olyan hatalmas, és olyan rövid idő alatt célba lehet érni, hogy egy ilyen találkozás valószínűsége szinte a nullával egyenlő. Ha mégis előfordulna, akkor sem lenne semmi baj, mivel a szubatomi energiarészecskéknek nincs tömegük, ennélfogva tehetetlenségük sincs. Így frontális ütközés esetén a két étertest egy pillanat alatt megállna, majd kikerülve egymást sértetlenül tovább folytatnák az útjukat.
Ennek a technikai színvonalnak az elérése azonban minden bizonnyal csak a távoli jövőben lesz lehetséges. Ez a szint annyira magas, hogy feltehetően még a hozzánk látogató idegen civilizációk egy része sem rendelkezik ezekkel az eszközökkel. Ezt látszik alátámasztani az a tény is, hogy a jelek szerint mind a Holdon, mind nálunk, a tengerek mélyén, illetve nagyobb hegyeink gyomrában hatalmas űrbázisokat alakítottak ki maguknak. Erre azért van szükség, mert ha fénysebességű űrhajókat használnak, akkor is (földi időben mérve) évtizedekig tart az út, és ez nem teszi lehetővé, hogy ingajáratban közlekedjenek a Föld és a saját bolygójuk között. Így elengedhetetlen, hogy több éves tartózkodásra alkalmas bázisokat alakítsanak ki maguknak a közelünkben. A fejlett civilizációk azonban már képesek a teleportáció jelenségét felhasználva közlekedni. Lehet, hogy ezeknek a civilizációknak számos képviselője tartózkodik jelenleg is a Föld légterében, csak nem látjuk őket, hiszen a technikai fejlettségnek ezen a szintjén már nem jelent megoldhatatlan feladatot, hogy megakadályozzák a fény és a radarhullámok visszaverődését az űrhajójukról annak érdekében, hogy zavartalanul figyelhessenek bennünket. Elképzelhető, hogy erre a célra koncentrált Yin energiaforrást használnak az V. fejezetben említett módon, amely képes elnyelni mind a fotonsugárzást, mind az elektromágneses jeleket.
Ezek az objektumok azonban nem csak arra képesek, hogy a rájuk irányuló anyagi jellegű sugárzásokat elnyeljék, és ezzel láthatatlanok legyenek, hanem egyúttal átlátszóvá is válnak. Ez azt jelenti, hogy felettünk való keringésük során úgy lesznek láthatatlanok, hogy közben nem takarják el a napot, a felhőket, vagyis számunkra teljes mértékben érzékelhetetlenné válnak. Az anyag láthatatlanná tételének ez a fantasztikus módja csak oly módon képzelhető el, hogy a fotonok a szubatomi energiarészecskék segítségével áttranszponálódnak az anyag túlsó oldalára. Tudjuk, hogy a különböző tárgyak felületére eső fény néhány anyag (pl. az üveg) kivételével nem képes továbbhaladni. A Magasabb Intelligencia segítségével azonban mód van arra, hogy a fénysugarak minden anyagon akadálytalanul áthatoljanak, vagyis bármely tárgy vagy élőlény átlátszóvá váljon, anélkül, hogy halmazállapota vagy térbeli helyzete megváltozna. A láthatatlanná válásnak ez a módja feltehetően úgy alakul ki, hogy a tárgy felületének ütköző fotonok modulálják az anyagban lévő szubatomi energiarészecskéket, amelyek könnyedén átszáguldva az anyagon ugyanolyan frekvenciájú és mennyiségű fotonsugárzást váltanak ki az anyag túlsó felületén. A láthatatlanná válás során tehát a fény egy sajátos energia-áttranszponálódáson megy keresztül, amelynek lezajlását egy magas fokú értelem engedélyezi és irányítja. Ennek a fantasztikus jelenségnek a kivitelezhetőségéről egyébként bárki meggyőződhet, aki megtekinti David Copperfield egyik műsorát, amelyben a New York-i szabadságszobrot tette ily módon láthatatlanná.
Könnyen lehet azonban, hogy a láthatatlanná válás ennél is egyszerűbben megy végbe. A védikus szakirodalom, valamint különböző mágusok tanításai szerint ez az effektus úgy alakul ki, hogy túlvilági segítőink az anyagot alkotó szubatomi energiarészecskék rezgési frekvenciáját növelik meg, így az illető személy vagy tárgy megnyilvánulási hullámhossza kívül esik a mi érzékelési tartományunkon. Ez a magyarázat nem is olyan valószínűtlen ha belegondolunk abba, hogy szemünk az összes elektromágnese sugárzásnak csupán 1%-át képes érzékelni. A rádióhullámokat, a gammasugarakat nem látjuk, mert megnyilvánulási frekvenciájuk vagy kisebb, vagy nagyobb szemünk érzékelési spektrumánál. A folyamat fizikai lefolyását is megérthetnénk, ha alapos műszeres vizsgálatnak vetnénk alá a Franciaországban található chambordi kastélyt. Itt ugyanis van egy lépcsőház, ahol a lefelé menő emberek sohasem látják a felfelé menőket.
Az sem elképzelhetetlen, hogy ezekben az űrhajókban a magasan fejlett lények már nem fizikai megtestesülés formájában tartózkodnak, hanem értelmüket, intelligenciájukat egy fénygömbszerű koncentrált energiagömbbe sűrítették, és számítógéppel, valamint különféle manipulátorok segítségével irányítják űrhajójukat. Lehet, hogy ezek a szuperlények lelkileg már annyira fejlettek, hogy nincs szükségük többé hús-vér testre, csak néhány robotra, amellyel akaratukat érvényre juttatják az anyagi világban.
Tudjuk, hogy a világmindenség kiterjedése szinte végtelen, sok trilliárdnyi csillaggal és feltehetően több millió élő bolygóval. Isten képtelen lenne az egész univerzum irányítását egy személyben végezni. Ezért az előzőekben ismertetett módon a résztevékenységek elvégzését minden valószínűség szerint közvetítőkre bízza, akik adott esetben lehetnek nálunk fejlettebb hús-vér lények, más esetekben pedig bonyolultabb feladatok elvégzésére is alkalmas fénylények. Könnyen elképzelhető, hogy történelmünk hajnalán a nálunk fejlettebb, de még fizikai valóságukban létező emberi lények kapták azt a feladatot a Mindenhatótól, hogy egy másik bolygóról hozzánk látogatva istenként terjesszék a vallást a Földön. Ezt a gondolatmenetet tovább folytatva nem zárható ki az a feltételezés sem, hogy a Mindenható az egyes bolygókra felügyelő Magasabb Intelligencia szerepét pedig a – testük béklyójától megszabadult, ezért korlátlan idejű, folyamatos tevékenységre is alkalmas – fénygömbnek látszó energialényekre bízta. Az igen magas fokú intelligenciával rendelkező fénylények észlelhetetlenné tett komputerizált űrhajóikkal megszakítás nélkül keringenek körülöttünk, és technikai fejlettségüknél fogva képesek arra, hogy eredményesen közvetítsenek az emberiség és a Mindenható között.
Ezek a láthatatlan UFO-k közelségük folytán képesek felfogni a földi világból kiáramló leggyengébb energiasugárzásokat is. Begyűjtenek minden információt, így rögzítik minden tettünket, szavainkat, számon tartják gondolatainkat, testünk minden egyes atomja az ellenőrzésük alatt áll. Ennélfogva sokkal többet tudnak rólunk, mint mi saját magunkról. A jelek arra engednek következtetni, hogy a Magasabb Intelligencia szubatomi alapokon álló számítógépeinek tárolókapacitása határtalan, és információgyűjtő tevékenységüket időtlen idők óta végzik az univerzumban. Ha valahol valamilyen bolygón megindul az élet, mindjárt megjelennek a Magasabb Intelligencia regisztráló egységei, és az égitest körül keringve “szivacsként” szívnak magukba minden információt, mindaddig, amíg az élet meg nem szűnik, amíg a bolygó el nem pusztul. Ezek után egyáltalán nem meglepő, hogy ha valaki alfa frekvencián érintkezésbe lép a Magasabb Intelligencia kihelyezett egységével, akkor nem csupán múltjának rejtett eseményeiről, hanem az előző életeiről is részletes információt kaphat. A legmegdöbbentőbb ebben a dologban az, hogy ezek az információk minden részletre kiterjednek. Az események nem csak hallható hangok, hanem illatokkal kísért, háromdimenziós színes képek formájában kerülnek felidézésre, tehát teljes és tökéletes információt kapunk életünk legkisebb részletéről is. Amennyiben az események indokolják, akkor felidézés közben ízeket is érzünk, sőt a tapintó idegeink is aktiválódnak. A szubatomi memóriaegységek tehát mind az öt általánosan ismert érzékszervünkkel észlelhető módon, tökéletes alapossággal rögzítenek minden fellelhető információt. Az információgyűjtés mértéke azonban túlhaladja ezt a szintet is, mivel olyan adatok is tárolásra kerülnek, amelyek az érzékszerveinkkel felfoghatatlanok (pl. radioaktív sugárzás).
A Magasabb Intelligencia tevékenysége sohasem szünetel. Felettünk keringő objektumai szerves részét képezik életünknek, ahogy a Nap, a Hold és a csillagok. A különbség közöttük az, hogy amíg az élettelen égitestek egyoldalú kapcsolatot tartanak velünk, tehát csak energiasugarakat bocsátanak ránk, addig a Magasabb Intelligencia által kirendelt aktív kísérőink érzékelni, regisztrálni is képesek a Földről kiáramló energiasugárzásokat. Nem zárható ki az a feltételezés sem, hogy ezeket a láthatatlan UFO-kat olyan fénylények irányítják, akik az univerzális élet előző periódusából származnak. Rendkívül magas technikai fejlettségüket felhasználva kimentették magukat az összehúzódási időszakból, majd az ősrobbanás után visszatértek, és a számítógépeikben megőrzött információk alapján elkezdték a világegyetemet szinte atomról atomra újjáépíteni.
Ahogy az élet elindult az univerzumban és a civilizációk egymás után kifejlődtek, a Magasabb Intelligencia sorra leadta nekik korábbi feladatainak azt a részét, amelyet adott fejlettségi szintjükön képesek voltak ellátni. Így váltak a legfejlettebb civilizációk a primitívebb világok irányítóivá, és így vesznek át ma is egyre jelentősebb feladatokat az univerzum legfőbb irányítóitól. A világegyetem lépcsőzetes fejlődésének folyamata feltehetően minden egyes periódusban végbemegy, és ez arra enged következtetni, hogy egyre több eszményi, Istenhez hasonló lényt termel ki magából a világmindenség. Ezek növekvő számarányuk folytán egyre tökéletesebb formában képesek a világegyetemet újrateremteni, így a fejlődési spirál folyamatosan emelkedik. Ahhoz azonban, hogy a fejlett civilizációk megbízatásuknak eleget tehessenek, információra és technikai segítségre van szükségük. Mivel alacsonyabb fejlettségi szinteken a mindenre kiterjedő alapossággal történő folyamatos információgyűjtés, vagy az összetettebb pszichotronikai jelenségek (pl. a várható jövő kialakulása) technikailag megoldhatatlan, ezért a Magasabb Intelligencia a legbonyolultabb, valamint az információgyűjtéssel járó időrabló feladatokat továbbra is maga végzi. Az élet elindítása és a fejlettebb civilizációk megjelenése után azonban a Magasabb Intelligencia kihelyezett egységei már nem avatkoznak bele az élet normális menetébe. Ettől kezdve ők már csak figyelnek, regisztrálnak és szolgáltatnak. Eközben folyamatosan ellenőriznek, és időről időre tájékoztatják a fejlődésben felettük álló, Istennel közvetlen kapcsolatot tartó fénylényeket a dolgok alakulásáról.
Amennyiben az élet közvetlen irányítását végző hús-vér lények nem jól látják el a feladatukat, akkor a hierarchiában felettük álló erők leváltják őket, és helyettük új irányítók jönnek. Nem zárható ki, hogy a Földön is történt egy ilyen váltás, amikor az emberi gyarlóságban bővelkedő antik görög isteneket felváltották a jelenleg is felettünk uralkodó istenek. A Magasabb Intelligencia körülöttünk keringő kihelyezett egységeinek szerepe tehát úgy is felfogható, hogy ők a mi intelligens kísérőink. A Nap fényt és meleget ad nekünk, a Magasabb Intelligencia viszont információval, és az abszolút világ lehetőségeinek kihasználását lehetővé tevő technikai segítséggel látja el mindazokat, akik hozzá fordulnak. Ebből következik, hogy az univerzum nem csak passzív, hanem aktív szolgáltatásokat is nyújt nekünk, és mindezt önzetlenül, fejlődésünk elősegítése érdekében teszi. Ez a szolgáltatás úgy is felfogható, mint egy természeti erőforrás, amelynek kihasználása révén soha nem látott mértékben meggyorsíthatjuk fejlődésünket, és tökéletessé tehetjük a világunkat.

Minden valószínűség szerint halálunk után a túlvilági fénylények is a Magasabb Intelligencia memóriaegységeiből vett adatok alapján idézik fel számunkra életünk főbb eseményeit, és világítanak rá hibáinkra, hogy tanuljunk belőle. Miután az abszolút világban az időnek nincs szerepe, így életünk egyes eseményei egyszerre jelennek meg lelki szemeink előtt. Az asztrál (energiarészecskékből álló) testbe öltözött lélek földi életének minden egyes cselekedetét egyszerre látja, annak minden következményével, környezetre gyakorolt közvetlen hatásával együtt. Az áttekintés folyamán a fénylények kellő megvilágításba helyezik földi életünk minden lényeges eseményét, annak érdekében, hogy segítsenek megérteni és átérezni azokat a rejtett összefüggéseket is, amelyeket tetteink következményei váltottak ki az emberiség jövőjére. Életünk kiértékelése és cselekedeteink következményeinek átélése után a fénylények minden segítséget megadnak nekünk ahhoz, hogy a következő újraszületéseink során kiválaszthassuk magunknak a legmegfelelőbb testet. Ez a választás a korábban elért szint figyelembevételével történik, és a célja az, hogy a lélek olyan körülmények közé szülessen, amelyek a leghatékonyabb módon segítik elő a továbbfejlődését.
Bonyolultabb esetekben az eligazító szerepét egy 3-12 tagú tanács látja el. Ennek tagjai nem csak fénylények, hanem az igényelt segítség jellegétől függően túlvilági bölcsek, vagy a lélek korábbi hozzátartozói is lehetnek. Mivel a lélek az abszolút világban a teljes felvilágosultság állapotában van, a választás rendszerint a fénylénnyel, illetve a tanácsadó testülettel egyetértésben történik, még akkor is, ha az újraszületés utáni életünk a testbe zárt tudat szintjén szenvedésekkel teli, és nyomorúságos lesz. A nyomorék test pl. a mi beszűkült tudati szintünkön egyértelműen hátrányosnak számít, de lehetőséget nyújt számunkra bizonyos leckék elsajátítására.
Sajnos a testi nyavalyákkal született emberek többsége ma még nem ismeri fel szenvedései okát. Ezért sokszor gyűlölik és irigylik az egészséges társaikat. Amikor rászorulnak a segítségükre, hálálkodó szavaik mögött ott bujkál a tehetetlenség miatt érzett keserű indulat. Ezt látva sokan kérdezhetnék, hogy mi haszna annak, ha valaki nyomorék testbe születik, amikor nincs tisztában ennek okával? Nos a tudat valóban nem emlékezik a kiváltó okra, de a lélek igen, és egy életen át szenved miatta. Bármennyire meglepőnek tűnik, de ebben a kiteljesedett tudati állapotban az előző életünk alapján mi magunk ítélkezünk önmagunk felett, és saját jól felfogott érdekünkben a következő életünk számára olyan körülményeket választunk, ahol kirívó hibáinkat a leghatékonyabban tudjuk leküzdeni.
A kapott tanácsok elfogadása, születési terv készítése azonban nem kötelező. Vannak akik jóváhagyott terv nélkül reinkarnálódnak. Az ilyen lélek aztán őszi levélként sodródik a szélben. A véletlen játékszere lesz, felesleges nehézségeket vesz a nyakába, hiábavaló életet él. Eleve elrendelés hiányában gyakran válnak erőszakos cselekmények áldozatává is. Ezeket az embereket az őrangyalaik sem tudják megvédeni, mert nem képezik a tervezett világ részét, így nincs sorsuk. Ennélfogva nem tudnak mihez igazodni. Nincsenek tisztában azzal, hogy mi a célja az életüknek, mitől kellene óvni őket. A rájuk leselkedő veszélyeket elháríthatnák ugyan, de a léleknek jogában áll a kiszolgáltatottság, az ártatlan áldozattá válás érzését is megtapasztalni, így nem tudják, hogy mitévők legyenek. Gyakori közöttük az öngyilkosság is, mivel a feleslegesség, a kiszolgáltatottság után nem látnak más kiutat az elhibázott életükből való kiszabadulásra.
Vannak azonban olyanok is, akik szándékosan választanak maguknak szerencsétlen sorsot, hogy negatív tapasztalatokra tegyenek szert. Egy reinkarnációs hipnózisban részesített páciens ezt nyilatkozta: “Határozottan azért lettem nő, mert azt akartam, hogy törékeny legyek, és tönkretegyenek, ebben az időszakban.” Ne gondoljuk, hogy ezek az emberek mazochisták. Céljaik nagyon is racionálisak, ami kiderül a többi páciens nyilatkozatából: “Azért választottam ezt az életet, hogy megtapasztaljam az elhagyatottságot, a számkivetettséget, és ez ellen küzdve megtanuljak megállni a saját lábamon.” Ennél is mélyebb célra utal ez a nyilatkozat: “Ennek az életemnek a célja, hogy alázatot tanuljak.” Vagy: “Célom, hogy legyőzzem a félelmet. Ehhez pedig olyan életet kell teremteni, ahol félni lehet.”
Nagyon érdekesen befolyásolja még az újraszületésünket a csoportkarma, mely szerint egy bizonyos számú lélek sorsa a földi életben rendszeresen összekapcsolódik. Ennek során ezek a lelkek egymással különböző rokoni, baráti vagy hivatásbeli kapcsolatba kerülnek, tehát a karmikus ciklusuk során a legkülönbözőbb módon segítik egymás lelki fejlődését. A csoportkarma azonban tágabb értelemben is érvényesül. Sorsunkba mások sorsa is beleszövődik, így az életben egymás segítői és akadályozói leszünk. Minden ember élete közösségi történet is, ezért nem csak a magunk, hanem mások sorsáért is felelősek vagyunk. A többi lélekkel való összekapcsolódásnak olyan bonyolult szőttese ez, amelyet földi világunk beszűkült tudati szintjén nem tudunk átlátni. Az élet olyan, mint egy színház. Nem a színészek, hanem a rendező szabja meg, hogy ki milyen szerepet játsszon. A szereposztáskor senki sem kifogásolja, hogy hosszú vagy rövid az alakítása, és nem esik kétségbe, ha a királyfi helyett a koldus szerepét kell eljátszania. Miután lement a darab, új előadás kezdődik, új szereposztással.
Ma már a hipnotizőrök és a pszichotronikusok számos tudományosan alátámasztott bizonyítékkal rendelkeznek ennek a rendszernek a létezéséről és működési módjáról. A reinkarnációs hipnózis által szolgáltatott adatokat elfogulatlan kutatók hada ellenőrizte az elmúlt évtizedek során; és egyértelmű bizonyítást nyert, hogy a hipnotizáltak által leírt múltbéli személyek valóban léteztek. Az egyes korok szokásainak, kellékeinek ismertetése is híven tükrözte a valóságot. Sok esetben ez csak többévi levéltári kutatás után derült ki, mivel még a helyszínen élőknek sem volt tudomásuk arról, hogy milyen volt az élet náluk évszázadokkal ezelőtt. Maguk a hipnotizáltak semmiképpen nem juthattak hozzá a közölt adatokhoz, mert a jelenlegi és az előző életük helyszínét kontinensnyi határok választják el egymástól, és a legtöbbjük kis sem tette a lábát a hazájából. Megbízásos alapon sem végezhettek ilyen jellegű kutatásokat, mert anyagi helyzetük ezt nem tette lehetővé. Az indíték is hiányzott ehhez, mivel a kutatók által kiválasztott alanyok nem hittek a reinkarnációban, ennélfogva eszük ágában sem volt az előző életeik után érdeklődni. Más forrásokból sem juthattak a közölt adatokhoz, mert az adott helyszínen folyó életről semmilyen könyv vagy újságcikk nem tudósított, és filmet sem forgattak róla. A múltba tekintő regresszív hipnózisnak létezik egy sajátos párja, a progresszív hipnózis. Ennek során a hipnotizált személy nem a múltjáról számol be, hanem arról, hogy milyen életek, sorsok várnak rá a jövőben. Sokak szerint ez lehetetlen, hiszen a jövőnk még nem alakult ki, de a prekogníció előzőekben ismertetett jelensége lehetőséget ad a valószínűségen alapuló jövő megismerésére.
Aki részleteiben is tájékozódni szeretne ezekről az esetekről, olvassa el dr. Bruce Goldberg, Robert Monroe, dr. Ian Stevenson, Edith Fiore, Raymond A. Moody, Kenneth Ring, Thorwald Detlefsen és a Dr. Joel L. Whitton - Joe Fischer szerzőpáros könyveit. A magyar szerzők közül Árvai Attila műveit érdemes kiemelni, aki a halálközeli élményeken túlmenően őrangyalaink megnyilvánulásaival is foglalkozik. Az ateistáknak minden bizonnyal nagy meglepetést fog okozni, amikor haláluk után megvilágosodik előttük, hogy az univerzum – hihetetlen bonyolultsága ellenére – mennyire szervezett módon működik és milyen szoros felügyelet alatt áll. Talán nem véletlen, hogy a világűr általunk is oly gyakran használt neve a “kozmosz” rendet jelent. Egyébként ma már a tudósok is kezdik belátni, hogy a világunk nem jöhetett létre magától, külső segítség nélkül. A neves biológus Fred Hoyle szerint: “Annyi a valószínűsége annak, hogy az élet szerencsés véletlenek összejátszásaként alakult ki, mint annak, hogy egy roncstelepen végigszáguldó orkán működőképes repülőgépet állítson össze.” A világegyetem szerkezete és a természet törvényei pontosan úgy vannak beállítva, hogy létrejöhessen az élet, kialakulhasson a tudat. Ha csak egy hajszálnyival erősebb vagy gyengébb lenne valamelyik erő, akkor az egész rendszer lebénulna, sőt be sem indulna. Ez a bonyolult mechanizmus olyan precizitással lett kigondolva és megszerkesztve, hogy véletlen kialakulásról szó sem lehet. A világot Isten teremtette, ezért illeszkedik minden apró részlet tökéletesen egymáshoz. 
A pszichotronikai kutatások és megfigyelések jelenlegi szintjén már beigazolódott, hogy a halál nem egy tragikus, helyrehozhatatlan esemény; hanem egy sajátos fejlődési folyamat része, egy másik élethez vezető út állomása. Ez a folyamat nagyon hasonlít a természet megújulásához. Tavasszal megszületünk, a nyári nap hevében felnövekszünk, és ősszel beérünk, mint a gyümölcs. Télen azután meghalunk, de következő tavasszal újraszületünk. Elhasznált testünket hátrahagyva ciklikusan megújulunk, mert lényünk lényege a lélek sohasem hal meg. A bűnözés sem terjedne ilyen mértékben a Földön, ha a bűnözők tisztában lennének azzal, hogy haláluk után minden egyes cselekedetükről számot kell adniuk, az elszámoltatást, a szigorú büntetést nem kerülhetik el semmiképpen.
A lélek eltávozása ma már műszeres mérésekkel is kimutatható. Az agyhalál beállta, vagyis az EEG-jel megszűnése után a Grey Walter készüléken minden esetben észlelhető egy felvillanás, amelyet az orvosi gyakorlatban Delpasse-effektusnak neveznek. Ez a bekapcsolási szignál akkor is megjelenik, ha már nem létezik készenléti hullám, ami arra utal, hogy a lélek egy villamos impulzust kiváltó energiacsomag formájában elhagyja az élettelen testet. A lélek halál utáni távozásának másik, szemmel látható bizonyítékát Mac Dougal amerikai orvos szolgáltatta, aki a haldoklók ágya alá igen érzékeny mérleget állított. Több száz mérés alapján megállapította, hogy a lélek eltávozása után a testben átlagosan 22,4 gramm súlycsökkenés jött létre.
Miután a halál bekövetkezése egy bizonyos pontig visszafordítható, így sokan vannak, akik a klinikai halálból visszatérve részletesen beszámoltak arról, hogy mi várható a földi lét befejezése után. Számos tudós összegyűjtötte ezeket a beszámolókat, és a feltűnő hasonlóságok, valamint a jelentős fordulópontokon tapasztalt egybeesések alapján már a hivatalos tudomány is hajlik annak elfogadására, hogy a materialista felfogással ellentétben az embernek van lelke, amely a halál beállta után átkerül az abszolút világba, ahol egy számadás vár rá. Mivel ezek a beszámolók rendkívül érdekesek, és sok hasznos információt tartalmaznak, most tekintsük át egy kicsit részletesebben ezt a folyamatot.

Arról már volt szó, hogy a halál bekövetkezése után a lélek elhagyja a testet, és a túlvilági erők hatáskörébe kerül. Minőségétől függően a Magasabb Intelligencia a szellemet az alvilágba, a sötétség és bűnhődés birodalmába, vagy egy elképzelhetetlenül csodálatos vidékre, a sokak által mennyországnak nevezett, jól körülhatárolható térségbe irányítja. A rémisztő indulatokat keltő alvilágban uralkodó hőségről, a tűzben ordítozó hitvány lelkek elviselhetetlen szomjúságérzetéről, a meztelen testű lelkek gyűlölködését szító ördögökről, és egyéb pokoli kínokról viszonylag kevés információ áll rendelkezésünkre, mert a jelek szerint erről a helyről – néhány téves irányítást kivéve – nincs visszatérés. A tiszta lelkek varázslatos szépségű birodalmáról azonban az orvostudomány tökéletesedésével, a klinikai halálból visszatértek számának növekedésével egyre többet tudunk meg.
Ebbe a fenséges világba többnyire egy sötét alagúton keresztül, különös zajokat, zúgást érzékelve kerül a lélek, miután átélte a saját teste feletti lebegés, és a közvetlen környezetében való korlátlan tájékozódás élményét. Ez a jelenség egyébként lényegében megegyezik az Agykontrollban, a Hatékony Érzékelés Kivetítés során tapasztalható élménnyel, és lehetőségekkel. A lélek látószerve alapvetően eltér a fizikai szemektől. Legfontosabb tulajdonsága, hogy 360o-os szögben körbe-körbe lát, sötétben is. A látótávolság sem okoz gondot, mivel a mikroszkopikus méretektől a fényévnyi távolságokig bármit megláthat. A lelki szemek használatát támasztják alá azok a beszámolók is, mely szerint a vak emberek ugyanilyen élményekről számolnak be. Ez esetben még hallucinációról sem beszélhetünk. A hallucináció ugyanis tapasztalatokon, korábbi élményeken alapul, és aki születésétől fogva vak, annak nem lehetnek látással kapcsolatos képzelgései.
Az abszolút világba kerülő lélek szinte minden esetben találkozik elhunyt szeretteivel, akik a régen látott ismerősnek kijáró örömteli üdvözlés után megpróbálják őt rávenni, hogy haladéktalanul járuljon a fénylény elé, aki segít feltárni életének hibáit, és értékeli fejlődésének szintjét. Tulajdonképpen ekkor dől el véglegesen az is, hogy a lélek maradhat-e az abszolút világban, vagy vissza kell térnie a fizikai testébe, és be kell fejeznie a földi életére kiszabott feladatát. Aki valamilyen oknál fogva nem vállalja az azonnali elszámoltatást, az nem nyer végleges bebocsátást ebbe a birodalomba. Ezek a kóbor lelkek legtöbbször a Földön maradnak, mivel képtelenek belenyugodni abba, hogy nincs már befolyásuk a fizikai világra, elrontott életükön már nem tudnak változtatni.
Aki elhatározza, hogy a fénylény elé járul, annak egy leírhatatlanul katartikus élményben lesz része. Először szikrázó fényességet lát, amelynek már a megpillantása is az öröm, az önfeláldozó szeretet, és a határtalan béke lenyűgöző érzését váltja ki belőle. Ez a káprázatos fényesség messziről leginkább egy hatalmas lángnyelvhez hasonló, de fényereje többszörösen felülmúlja a napét is. Ennek ellenére nem vakít, és közeledve hozzá érezni lehet, hogy végtelen szeretet árad belőle. Az élménybeszámolók szinte minden esetben megemlítik, hogy ez az intenzív élmény annyira megragadja az embert, hogy úgy érzi, maga is részévé válik ennek a szeretetnek. A fénylényből sugárzó energia bejut a lélek legbelső régióiba, és egyesül vele, ami az egyéni lét isteni lénnyel való egybeolvadásának fennkölt érzését váltja ki belőle.
A más lelkekkel való kapcsolattartáshoz hasonlóan a fénylény is telepatikus úton veszi fel a kapcsolatot az eléje járuló lélekkel. Az elszámoltatás legtöbbször az alábbi kérdéssel kezdődik: Mit tettél a birtokodba került életeddel? Vagy: Mi értelme volt az életednek? Illetve: Mit tettél a drága idővel, ami rendelkezésedre állt? Ez a mélyreható kérdés azonban sohasem szemrehányó vagy vádló hangnemben hangzik el, mert a fénylénynek nem az a célja, hogy ledorongoljon vagy megbüntessen bennünket, hanem hogy felismertesse velünk a hibáinkat, és ezzel elősegítse életünk önmagunk általi értékelését. Tulajdonképpen már a kérdés feltevése is azt a célt szolgálja, hogy ösztönözze az újonnan érkezőt elmúlt életének áttekintésére, mivel a fénylény előtt panorámaszerűen feltáruló képsor az életünk, neki tehát nincs szüksége felvilágosításra.
Ebben a szituációban a hazugságnak nincs semmi értelme, kifogásokra, mellébeszélésekre, a felelősség áthárítására szintén nincs lehetőség. Ennek nem csak az az oka, hogy az abszolút világban minden egyértelműen látszik, semmit sem lehet eltitkolni, hanem az is, hogy a fénylény szempontjából teljesen mindegy, hogy milyen végkövetkeztetésre jutunk. Ő ugyanis nem büntet bennünket az elrontott életünkért, hiszen az elkövetett hibáinkért járó büntetést már jó előre kiszabtuk mi magunk azzal, ahogy éltünk. A karma törvényei értelmében a következő életünk során elkerülhetetlenül részünk lesz mindazon fejleményekben, melyekre az előző életünk alapján rászolgáltunk. Ez egy olyan megváltozhatatlan és elkerülhetetlen törvénye az univerzumnak, ami ellen még a legmagasabb fejlettségi szinten álló lények sem tehetnek semmit. A bennünket elszámoltató, és a kisugárzás magjában emberi alakzatban is felismerhető fénylények szerepe tehát a felvilágosítás, a dolgok lényegére való rávezetés, és jövendő életünket tekintve a tanácsadás.
Az elszámoltatással együtt a lélek az abszolút tudás birtokába jut; így megvilágosodik előtte az élet értelme, az univerzumban uralkodó rend és harmónia tökéletessége, és ez olyan megnyugvással tölti el, ami legyőz benne minden idegenkedést az őt körülvevő új világgal szemben. Ezeknek az információknak az alapján a lélek ráébred arra is, hogy a világon nem a pénz és a hatalom megszerzése a legfontosabb, hanem a szeretet és a tudás. Tudatosul benne, hogy egymás részei vagyunk, ezért az embereknek nagyobb érdeklődést kellene mutatniuk felebarátaik iránt, és minden cselekedetüket a szeretetnek kellene motiválnia. A minden és mindenki iránt érzett önzetlen szeretetnek, az együvé tartozás érzésének azonban nem csupán szavakban kell megnyilvánulnia, hanem olyan tettekben is, mint a segítőkészség, a türelem, a megértés, az áldozatkészség, a tolerancia vagy az őszinte elismerés. A másik legfontosabb életcél, az új ismeretek megszerzése terén pedig a minél magasabb fokú tudásra, a szellemi tökéletesség elérésére kell törekednünk, mert a túlvilágra, a szívünkben rejlő szereteten, és az életünk során megszerzett tudáson kívül semmit sem vihetünk magunkkal. Fejlődési szintünk megítélése, következő életünk helyének és körülményeinek a kijelölése döntő mértékben attól függ, hogy milyen mértékű haladást értünk el ezen a téren.
Rendkívül érdekes ennek a magasztos világnak a leírása is. Általános tapasztalat, hogy a mennyországban gyönyörű, boldogító zene hallható. A földi fül számára idegen, egzotikus dallamokat néha kristálytisztán csengő áhítatos énekhang kíséri. Az ismeretlen nyelven daloló hang vagy a kórus éneke minden irányból visszhangszerűen hallható. Ez az engesztelő muzsika azonban annyira gyengéd és kifinomult, hogy egyáltalán nem zavaró. A legtöbben úgy érzik, mintha a bensőjük legmélyéről jönne, mivel ennek a zenének nincs forrása. Végtelen dallamfüzérek fonódnak össze önmagukba visszatérő körökké, de mégis továbbszőve a témát, és ugyanaz a húr pendül meg bennük. A Földön csak a legmélyebb szenvedélyek keltik fel azokat az akkordokat, azokat a kifinomult és erőteljes futamokat, sokszólamú ellenpontokat és megrázó felhangokat, amelyek ebből a visszhangos muzsikából szüntelenül áradnak. A békés mennyei tájat leírhatatlan színorgiában pompázó virágok tarkítják. A legtöbb virág formája és színei ismeretlenek a Földön. A szikrázóan üde és bársonyos tapintású virágokkal teli mennyei rétet ugyanolyan tökéletes fák szegélyezik, és a réten túl lágy, selymes fűvel borított dombok láthatók, közöttük hihetetlenül tiszta vizű folyókkal és tavakkal. A kék égbolton rubinvörös felhők ragyognak, amelyeken mindig más rajzolatokat leírva színjátszó fénysugarak söpörnek végig. Pázmáikban egymást váltják a különböző árnyalatok. Egyik szín sem rikító, és mindegyik másfajta vigasztaló vagy pihentető boldogsággal tölti el az ott élőket. Aki felnéz az égre úgy érzi, hogy összeolvad az örökké izzó naplementét övező fellegekkel. Ez a látvány oly csodálatos, hogy földi szavakkal leírhatatlan, a legtehetségesebb poéta élménybeszámolója is csak nyomorúságos visszatükröződése lenne ennek a tüneményes világnak. Azért sem lehet szavakkal kifejezni ezt az élményt, mert ebben a világban minden érzések formájában nyilvánul meg.
A mennyországban az élénk színű virágos réteken, fákon, és dús növényzetű dombokon, illetve hegyeken kívül sajátos városok is találhatók. A “fény” hatalmas városaiban szinte megszámlálhatatlanul sok épület látható, szökőkutakkal, út menti fákkal, és pompázatos színekben tobzódó virágokkal tarkítva. Az épületek aranylóan ragyognak, az utcák pedig csillognak a tisztaságtól. Mivel a virágokhoz és egyéb növényekhez hasonlóan az épületek sem anyagból, hanem szubatomi energiarészecskékből tevődnek össze, ezért falaik áttetszők, látványuk olyan benyomást kelt a szemlélőben, mintha kristályból épültek volna. Az épületek között a tudás tárháza a legnagyobb, ahol gondolatkötegek formájában mindazon tudásanyag megtalálható, amely az univerzum keletkezése óta bárhol, bármilyen formában létrejött. Ebben a katedrálisban a léleknek csak rá kell gondolnia bármilyen speciális tudásra, máris árad felé mindazon ismeretanyag, ami ezen a szakterületen összegyűlt az évmilliárdok során. Ezen a helyen azonban nem csupán gondolatátadás útján juthatunk átfogó információkhoz, hanem át is érezhetjük a bennünket érdeklő ismeretanyagot. Ha pl. valaki arra kíváncsi, hogy milyen érzés lehet pillangónak lenni, akkor csak gondolnia kell erre, és mindjárt olyan élményben lesz része, mintha a lelke beleköltözött volna egy pillangóba.
Ebben a bámulatos világban a lélek megszabadul minden testi fogyatékosságtól, gondolatai világosak, értelme kifinomult, és a túlvilági ismeretekkel szembeni befogadóképessége óriási mértékben megnő. A léleknek is van teste, az úgynevezett asztráltest, amely ugyanúgy rendelkezik kézzel, lábbal, arccal, mint a fizikai test. Nagyon érdekes, hogy a lélek szubatomi energiarészecskékből álló asztrálteste többnyire jóval fiatalabb, mint amilyen az elhalálozás idején volt, és tökéletes szépségében mutatja korábbi fizikai testének vonásait. Ez a test annyira részletesen kidolgozott, hogy még az ujjak jellegzetes bőrfodrai is felfedezhetők rajta. Ennek a létformának a sajátosságai közé tartozik még, hogy a lélek egyik helyről a másikra villámgyorsan tud haladni. Semmi mást nem kell tenni, csak rágondolni arra a helyre, ahol szeretne lenni, és máris ott van. Ezen túlmenően képes egyszerre több irányba látni, és több dolgot tud egyidejűleg érzékelni. A testen kívüli tapasztalatok fontos észrevétele még, hogy a lélek a kilépés során nem válik meg teljesen a testtől. Az asztráltestet egy fémesen csillogó “éterfonal” köti össze a fizikai testtel, amely csak a halál végleges beállta után szakad el. Ez a szubatomi energiarészecskékből álló, a hosszát teleszkópszerűen változtató rugalmas “köldökzsinór” egyrészt a lélek testbe való visszatalálását segíti elő, másrészt fenntartja a kétoldalú kommunikációt a test és a lélek között.
A túlvilágon szerzett információk alapján az is kiderült, hogy minden földi embernek két “védőszentje” illetve “őrangyala” van, többnyire egy férfi és egy nő. Ők tulajdonképpen magasabb fejlettségi szinten álló lelkek, akiknek az a feladatuk, hogy újraszületésük idejének elérkezéséig védjék a rájuk bízott emberek életét a váratlan veszélyektől, a sors által el nem rendelt eseményektől. Nem zárható ki az sem, hogy az Agykontroll gyakorlatok során megidézett tanácsadók ugyanazok a lelkek, akiket a Magasabb Intelligencia, vagy a túlvilági fénylények a védelmünkre rendeltek ki. Ezek a lelkek vagy valós asztráltestükben, vagy egy általunk kért, illetve elképzelt testben jelennek meg. 

A rend és a harmónia biztosítása érdekében tehát az univerzumban mindennek és mindenkinek megvan a jól meghatározott helye és feladata. Az előző fejezetek alapján valószínűsíthetjük, hogy sorsunk mechanikus irányítását a Földet körülvevő égitestekből kiáramló energiasugárzások végzik. Jól tudjuk azonban, hogy még a legprecízebben megtervezett rendszerekben is adódhatnak fennakadások, ezért az univerzum zavartalan működéséhez szükség van intelligens irányításra is. Ennek szükségszerűsége elengedhetetlen olyan esetekben, amikor jelentős változásokat kell elindítani, vagy egyes kiválasztott személyek sorsát kell irányítani. A különböző civilizációk globális irányítását az Istennel közvetlen kapcsolatban álló legfejlettebb fénylények végzik a Magasabb Intelligencia kihelyezett egységeitől kapott információk alapján. A kézi vezérlés feladatát azonban az univerzális fejlődésben élenjáró hús-vér lények látják el a Magasabb Intelligencia ellenőrzése mellett. A mi esetünkben ezt a szerepet minden bizonnyal a bennünket létrehozó tejútrendszerbeli őscivilizáció tagjai végzik. Erre engednek következtetni a múlt és a jelen vallásos tárgyú könyveiben található beszámolók is. A Biblia részletesen ismerteti mindazokat a beavatkozásokat, amelyeknek véghezvitele szükséges volt fejlődésünk korábbi szakaszában.
Ez az irányító folyamat azonban később sem szakadt meg. Ma is olvashatunk számos olyan leírást, amelyben különböző személyek számolnak be Jézus Krisztushoz intézett imádságaikat követő csodálatos gyógyulásukról. Sokan vannak olyanok is, akik ily módon rendkívüli képességek birtokába jutnak, és jól ismert szentek képében megjelenő lényektől az emberiség érdekében kifejtendő küldetésszerű megbízásokat kapnak. Ezek közé a különleges beavatkozások közé tartoznak a stigmák is. Az előzőekben már kiderült, hogy agyfrekvenciánk théta tartományában sebeket kelthetünk a testünkön. Ez a jelenség azonban kívülről is létrehozható. A bennünket irányító civilizáció különböző szentekre emlékeztető stigmák (jellegzetes sebek) segítségével akarja felhívni a figyelmünket Isten állandó jelenlétére a világunkban. Egy venezuelai nő testén nem csak stigmák jelennek meg, hanem a mellkasából rózsa nő ki. A kb. 16 cm hosszú, sötétbordó virágon friss harmat látható, és a szárán tüskék is vannak, mint bármely közönséges rózsán.
A Biblia máig érvényes üzenetére, életünk alakításának helytelen irányára utal a vallásos tárgyú alkotások rejtélyes eredetű vérzése, illetve könnyezése. Évente több katolikus templomban is előfordul, hogy a Krisztus-szoborból váratlanul vér szivárog, vagy a Szűz Mária kép könnyezni kezd. A tudósok értetlenül állnak a jelenség előtt, mert a röntgenátvilágítás során semmiféle tartályt, vagy rejtett szerkezetet nem találtak a szobrokban. Még nagyobb meglepetést eredményezett a kicsorgó vér vizsgálata. Megállapították, hogy a frissnek látszó vérben olyan kevés a vörösvértest, hogy több mint ezerévesnek tűnik, így akár Krisztus vére is lehet. Nem kis fejtörést okoz a tudományos kutatóknak az a jelenség is, hogy a szentté nyilvánított emberek holtteste nem romlik meg. Az orvos szakértők 1977-ig 102 olyan személy tetemét exhumálták, akiket a katolikus egyház kongregációja szentté avatott, és semmilyen elváltozást sem találtak rajtuk. A több száz évvel ezelőtt elhantolt holttestek tökéletesen ellenálltak az enyészetnek, sőt még hullamerevség sem észlelhető rajtuk. Csak a ruhájuk foszlott szét, a test olyan mintha élne, és rózsaillatot áraszt. A boncolás során balzsamozó anyagnak nyomát sem találták, és megállapították, hogy a holttestekből ilyenkor szokásos módon nem távolították el a lágy részeket sem. Az átható, kellemes illat minden épen maradt testre jellemző volt, de olyan szentet is találtak, akinek a koporsójában évente kb. 8 centiméternyi tiszta olaj képződik. Ráadásul ez az illatos olaj orvosilag igazolt csodás gyógyerővel rendelkezik. Magyarországon, árpádházi Szent Margit teste a sírfelnyitás során nem csak kellemes illatot árasztott, hanem világított is. A tartósító hatást kiváltó szubatomi energiakisugárzás annyira erős volt a tetemben, hogy ionizálta maga körül a levegőt. Ennek a jelenségnek az ismeretében újabban már el sem temetik a szentéletű embereket. A lourdes-i csodák elindítójának, Szent Bernadettnek a teteme pl. a nevers-i Saint-Gilbard kolostor templomában látható, tökéletesen ép állapotban. Marie Bernarde Soubirous 14 éven át többször is találkozott Szűz Máriával a Lourdes melletti Massabielle barlang közelében. A lány halála után a holtteste nem indult bomlásnak Üvegkoporsóban nyugvó teste ma is ugyanolyan életszerű, mint 1879-ben bekövetkezett halálakor.
A tárgyilagosság érdekében nem szabad elhallgatni, hogy néha olyan elhunytaknál is tapasztalták ezt a jelenséget, akikre a legkevésbé sem volt jellemző a szent életmód. Erre többnyire hatóságilag elrendelt exhumálások során derült fény. Ez esetben a romolhatatlanság oka valamilyen konzerváló sugárzás lehet, és nem a túlvilági hatalmak közreműködése. Nem zárható ki, hogy ezek a tetemek azért maradtak épen, mivel egy vízér-kereszteződés, vagy egy geológiai törésvonal fölé temették őket. Ezt a feltételezést támasztja alá az a megfigyelés is, hogy a mumifikálódás sokszor csak részleges volt, pl. a halottnak csupán a törzse állt ellen az enyészetnek, az arca megfeketedett. Megerősíti ezt a hipotézist, hogy ép holttesteket tömegsírokban is találtak olyan tetemek között, amelyek már az oszlás előrehaladott állapotában voltak. Érdemes lenne a helyszínt utólag graviméterrel kimérni, mert valószínűleg érzékelhető lenne a konzerváló hatást kiváltó koncentrált energiasugárzás. Visszatérve az előbbi témára, a közvetlen irányítás folyamatából nem csak a 12 000 éves, hanem az 1000, sőt a – hozzánk eljutni képes – néhány száz éves élettartammal rendelkező, kevésbé fejlett lények is kiveszik részüket. Ők rendszerint már kézzelfogható módon nyújtanak nekünk segítséget fejlődésünk egy-egy korszakának elindításában.
*
Még a hiperűrsebességgel való utazásnál is fantasztikusabb lesz a későbbiek során az időutazás. Agykontroll tanulmányaink alapján tudjuk, hogy időutazásra már ma is lehetőségünk van, hiszen tudatunkat tetszőlegesen kivetíthetjük akár a múltba, akár a jövőbe. Anyagi mivoltunkban azonban ilyen utazásokat még nem tehetünk. Ahhoz, hogy a test vállalkozhasson időutazásra, előbb dematerializálni kell. Előreláthatóan egyszer a jövőben feltaláljuk majd az időgépet is, amelybe ha beleülünk, lebomlik a fizikai testünk, és csak az étertestünk marad meg. Ebben az állapotban a teleportáció segítségével tetszőleges helyre, és tetszőleges korba helyezhetjük át magunkat, ahol újra materializálódunk. Utunk céljának elérése után, vagy esetleges veszély esetén ismét beülünk az időgépbe, és visszatérhetünk a saját korunkba.
A teleportációs helyváltoztatásnak és az időutazásnak viszont lesz egy hátránya is. Az időutazás során, amíg mi a múltunkban tartózkodunk, a jelenben továbbra is múlik az idő. Előfordulhat tehát, hogy mire visszaérkezünk, rokonaink, ismerőseink már nem fognak élni, vagy időközben alaposan megöregedtek velünk együtt. Még ennél is komolyabb probléma keletkezik akkor, ha a teleportációs helyváltoztatás vagy az időben visszafelé irányuló utazás során egy olyan bolygóra látogatunk, amelynek a tömege jóval kisebb a Föld tömegénél, így lerövidül rajta az idő. Ebben az esetben a visszaérkezésünk során előfordulhat, hogy miközben mi alig éreztük az idő múlását, addig a gyermekeink nálunk is öregebbek lettek. A relativitáselmélet nagy sebességű utazásaihoz hasonlóan természetesen ebben az esetben sem fog az élettartamunk megnövekedni, csupán az történik, hogy az időtágulás következtében egy másik korba fogunk visszaérkezni. Az sem zárható ki azonban, hogy az időgép segítségével ezt a problémát meg tudjuk majd oldani. Ilyen esetben ugyanis oly módon is irányíthatjuk az időben való utazásainkat, hogy ne a jelenbe, hanem a közelmúltba, vagyis abba a korba érkezzünk vissza, ahonnét elindultunk. Időgép nélküli hiperűrsebességgel történő utazásoknál azonban erre még nem lesz lehetőségünk, mivel a teleportációs térugrás mindig a jelenből jelenbe történik, az idő itt nem játszik szerepet. 
A múltba való utazást minden valószínűség szerint szigorú törvények fogják szabályozni. Az ilyen jellegű látogatásoknál tiltva lesz mindennemű beavatkozás, mert a múlt megváltoztatása átalakítja a jövőt is, ez pedig akár az odautazók létét, későbbi megszületését is veszélyeztetheti. Ennek elkerülése érdekében csak lelkünk kiléptetésével tudunk majd eljutni a múltunkba. Az asztráltest ugyanis a mi fejlődési szintünkön nem képes hatást gyakorolni a fizikai világra, így nem áll fenn a beavatkozás veszélye. Az ily módon történő látogatás során még a jelenlétünkkel sem zavarhatjuk elődeinket, mivel a szellemtest nem látható. Stephen Hawking szerint: “Semmi sem bizonyítja jobban a fizikai testben történő időutazás tiltását, mint az a tény, hogy eddig még nem özönlött el bennünket a jövőből érkezett turisták hada.” Ez persze nem jelenti azt, hogy fizikai testben nem kerülhetünk át a múltunkba. Erre számos példát találhatunk a szakirodalomban. Ezek az utazások azonban csupán néhány percig tartottak, és a lebonyolításukat végző túlvilági lények ügyeltek arra, hogy a látogatók semmilyen módon ne avatkozhassanak bele az eseményekbe. Tevékenységük csupán a szemlélődésre korlátozódott. Gyakran előfordult az is, hogy láthatatlanná tették az időutazók testét, hogy a jelenlétük ne keltsen feltűnést. 
Egyébként az időutazás egyáltalán nem új dolog. Történelmünk kezdetén, amikor még földre szállt “istenek” irányították a fejlődésünket gyakran megesett, hogy magukkal vittek egy-egy kiválasztott személyt a bolygójukra tanítás céljából. Hasonló élményben volt része Ézsaiás prófétának is. Mivel kételkedni kezdett Istenben, az angyalok “elragadták a mennybe”. Odaát körülnézve mindjárt visszatért a hite olyannyira, hogy amikor vissza kellett térnie a Földre kitört belőle a kiáltás: “De miért ilyen hamar? Hiszen még csak két órája vagyok itt!” Nem két órája, hanem harminckét éve – válaszolta udvariasan az égi kísérője. Ez az időkülönbség arra utal, hogy ez a “mennyország” egy Föld körül keringő űrbázis lehetett, melynek igen kicsi volt a tömegvonzása. A valódi mennyországban ugyanis nincs anyag, ennélfogva idő sincs. Ebben a régióban oly mértékben lerövidül az idő, hogy egyetlen másodpercként éljük át földi eónok múlását.
Feltehetően ma is vannak ilyen űrbázisok a közelünkben. Az isteneknek nevezett magasan fejlett civilizációk képviselői nem élnek ugyan már közöttünk, de továbbra is figyelik a fejlődésünket. Az űrbázisaikat azonban távolabb helyezték a bolygónktól, hogy távcsöveinkkel ne vegyük észre őket. Ezt bizonyítja a Voyager-2 űrszonda, amely néhány éve felfedezett egy különös kis bolygót az Uránusz körül. Ez az 1986 U1 jelzésű holdacska korongformájú, és az átmérője kb. 170 km. Az aszteroid övezetben is találtak egy kisbolygót, melynek mérete 300×150 km, és szivar alakú. Könnyen megeshet, hogy a Mars egyik bolygója, a Phobos is egy űrbázis. Tudósaink szerint ez a holdacska úgy viselkedik, mintha egy nagy üreg lenne a belsejében. Arra utaló jeleket is felfedeztek, hogy ez a bolygó nem természetes képződmény, hanem mesterségesen hozták létre. Sajnos behatóbb vizsgálatokat nem tudunk folytatni, mivel mostanában a Marsot illetve annak bolygóit kutató szondáink rendszeresen lebénulnak vagy meteoritnak álcázott lövedéknek ütközve szétrobbannak ezeknek az égitesteknek a közelében. Úgy tűnik, mintha valakik nem örülnének annak, hogy mi arrafelé vizsgálódunk. Lehet, hogy igaz az a földönkívüliektől származó információ, mely szerint a Phobost nekünk építették, hogy az apokalipszis idején legyen hová kitelepíteni az embereket, akiket érdemesnek találnak a megmentésre. Elhelyezkedésére való tekintettel nem zárható ki, hogy ezt a mesterséges égitestet már korábban is használták, a bajbajutott marsi civilizáció kimentésére.
A legnagyobb időeltolódásról a Bhagavad Purána számol be: Kakudni király lányával Revatival elment Brahmához Brahmalokára. A mennyei birodalomban élő legfőbb teremtőtől azt akarta megtudni, hogy ki lenne a legmegfelelőbb férj a lánya számára. Mikor Kakudni odaért, Brahma éppen koncertet hallgatott, amelyet a Gandharvák adtak elő, ezért nem tudott beszélni a királlyal. Így Kakudninak várni kellett. A koncert után kifejezte hódolatát Brahmának, és előadta kérését. Miután Brahma megtudta mi járatban van, hangosan nevetni kezdett, majd így szólt Kakudnihoz: “Ó király, mindazok, akiket a szíved mélyén elfogadnál vejedül, az idők folyamán már régen eltűntek. Mióta itt vagytok 27 katar juga telt el. Mind elmúltak, akikre gondoltál; csakúgy, mint a fiaid, az unokáid és más leszármazottaid. A nevüket sem hallhatod már a Földön. 
A szanszkrit iratok szerint egy katar juga 4 320 000 év. Ennek alapján kiszámíthatjuk, hogy koncerthallgatás közben 27×4 320 000, azaz 116 640 000 földi év telt el. Ez az időtartam egy földtörténeti korszaknak felel meg, így nem csoda, hogy semmi nyoma sem volt a királyságuknak. A Suria Siddhánta szerint Brahma időskáláján egy földi nap csupán egy pillanatnak számít. Egy pillanat 1/33 750 másodpercnek felel meg. Ebből megtudhatjuk, hogy a mennyei birodalomban mennyi idő telt el ezalatt, mennyit kellett várnia Kakudni királynak és lányának. A két érték szorzata 3456 másodpercet eredményez, ami közel 1 órát tesz ki.
Einstein tehát helyes következtetésre jutott, amikor közismert ikerparadoxonjában azt állította, hogy egy ikerpár hegyen lakó tagja kevésbé öregszik, mint a völgyben élő testvére, mivel a hegyen, vagyis a Föld tömegközéppontjától távolabb a gravitációs erő kisebb, így az idő is lassabban telik. Ha az ikerpár egyik tagját kitelepítenék a kozmoszba, egy olyan űrbázisra, amelynek a gravitációs kisugárzása egyharmada a Földének, akkor ott csupán 8 óra telne el 1 földi nap alatt. Így az űrbázison élő testvér csak 30 éves lenne, amikor ikerpárját a Földön 90 éves korában éppen eltemetik. Ez azonban nem jelenti azt, hogy az űrbéli testvér háromszor annyi ideig fog élni. Az ő világában ugyanis harmadára csökkennek a napok, így ha annyi mindent akar csinálni, mint az ikerpárja, ehhez háromszor annyi időre van szüksége. A saját rendszerében tehát ő is 90 évig fog élni, még akkor is, ha a mi léptékünkkel mérve már 270 évesnek számít, és élete végére ugyanazt fogja elérni, mint földi testvére, de egy másik időfolyosóban. Ebből a helyzetből csak akkor származna előnye az űrbéli testvérnek, ha 30 éves korában visszatérne a Földre. Ez az előny azonban relatív, mert csupán annyi történne, hogy 60 évvel túlélné ikerpárját. Életpályát tekintve ő is 90 évig élne. Az előbbiekben elmondott okok miatt az idődilatáció tehát nem változtatja meg az élettartamunkat, az időfolyosók váltogatásával nem nyerhetünk örök életet. 
Az érdekesség kedvéért megemlíthető még, hogy az időeltolódásnak van egy sokak által ismert esete is, ami valójában nem más, mint érzékcsalódás. Mindenki tapasztalta már, hogy ami üres vagy gyötrelmes, az végtelenül hosszúra nyúlik, a tartalmas órák viszont észrevétlenül elrepülnek. Nos ennek semmi köze sincs a fizikai törvényekhez, ez az érzet a fejünkben keletkezik. Ha kellemesnek találunk valamit, belefeledkezünk, nem vesszük észre az idő múlását, míg a kellemetlen dolgoktól szabadulni igyekszünk. Eközben folyton arra gondolunk, mikor lesz már vége.
A dematerializáció útján végbemenő időutazás azonban elvileg lehetőséget nyújt egy sajátos időeltolásra. Ha a Magasabb Intelligencia megengedné, akkor a dematerializáció segítségével megvalósítható lenne a tökéletes hibernálás. Amennyiben valaki nem lenne megelégedve a saját korával, csak bele kellene ülnie egy időgépbe. Útirányt nem adna meg, csak az újramaterializálás időpontját, és ha elérkezne a beprogramozott idő, akkor újra testet öltene, tehát ugyanazon a helyen, de egy másik korban folytatná az életét. Nagyon valószínű azonban, hogy a hibernálásnak ez a módja soha nem fog megvalósulni, mert a Mindenhatónak az az érdeke, hogy mindenki részt vegyen az univerzális fejlődésben, és feltehetően nem fogja megengedni, hogy bárki is évtizedekre, vagy évszázadokra “leparkírozzon” az abszolút világban, kivonva magát ebből a folyamatból.
Pedig a hibernálás módszere lehetőséget adna a távolabbi jövőnkbe való utazásra is. A Hatékony Érzékelés Kivetítés módszerével ugyan már ma is megnézhetjük a jövőt, de testi mivoltunkban nem tudunk oda eljutni, mivel a HÉK során tudati úton látott jövő csak egy valószínűség számításon alapuló elképzelt jövő, amit a Magasabb Intelligencia vizualizál nekünk. A valódi jövőnk még nem alakult ki, ezért nem is utazhatunk el oda. Az, hogy valójában mi történik majd, rajtunk is múlik, a mi későbbi döntéseink fogják kialakítani a konkrét, végleges jövőnket. Ennek ellenére mégis van rá mód, hogy személyesen is elutazzunk a valódi jövőbe, de előbb hibernáltatnunk kell magunkat az időgéppel, majd megadva, hogy hová és milyen korba akarunk utazni, a gép a megfelelő időpont elérkezése után rematerializál bennünket a kívánt helyen. Ez a látogatás még olyan hátránnyal sem jár, mint a múltba való utazás, mert ha már kellőképpen körülnéztünk akár a saját, akár más civilizációk jövőjében, akkor ismét beleülve az időgépbe visszatérhetünk ugyanabba a korba is, amelyből elindultunk. Élettartamunkat illetően itt sem érne semmilyen veszteség bennünket, és ugyanott folytathatnánk az életünket a szeretteink körében, ahol abbahagytuk. Az egyetlen különbség az otthon maradottak és a jövőbe utazók között az lenne, hogy az utazásból visszatértek két részletben, időmegszakítással élnék le az életüket.
Előfordul ugyan, hogy valaki valódinak tűnő utazást tesz a jövőbe, de korábbi ismereteink alapján ez nem más, mint múltból jelenbe történő időutazás. Nem csak mi mehetünk vissza a múltunkba, hanem onnan is utazhatnak hozzánk, hiszen mi is visszatérünk onnan. Akár magunkkal is hozhatnánk az illetőt, de érkezhet egyedül is. A múltból hozzánk került személy számára ez jövőutazásnak tűnik, de valójában nem az. Az utas a mi jelenünkbe érkezik meg. Ennek a fajta utazásnak legjellemzőbb esete egy New York -i fiatalember kalandja, aki 1876-ban, az utcán sétálva hirtelen átkerült 1950-be. Az alábbi történet arra is rámutat, hogy a fizikai testben történő időutazás során nem csak nekünk kell kellő körültekintéssel eljárni. Az ott élőknek sem árt figyelni, amikor hozzánk érkeznek. Ha eközben halálos baleset éri az utazót, akkor nem tud visszatérni a saját korába, és élete ott ér véget, ahová került. 
Ez a minden részletében tanúkkal igazolható eset úgy kezdődött, hogy 1950 júniusában a Times Square környékének egyik színházában éppen véget ért az előadás. Az utcára tóduló több száz néző nem sejtette, hogy a színház falain kívül is vár rájuk egy látványosság. Az egyik útkereszteződésnél álló férfi úgy nézett ki, mintha egy múlt századi divatlapból lépett volna elő. Kürtőkalapot, zsakettet, fekete-fehér kockás nadrágot és csatos cipőt viselt. Nem úgy tűnt, mint aki maskarába öltözött, mert meglehetősen zavartan nézte a közlekedési lámpát, és őt bámuló tömeget. Teljesen tanácstalan volt, hogy mit tegyen. Néhány perc múlva elgázolta egy autó, mert pechjére éppen akkor lépett az úttestre, amikor pirosat mutatott a lámpa. A halállal végződött baleset után a 29 éves fiatalember zsebében az alábbi tárgyakat találták: egy Rudolf Fentz nevű úr névkártyáját, aki a Fifth Avenue -n lakott; egy levelet 1876-ban lepecsételt bélyeggel; 70 dollárt régi bankjegyekben, bronzból készült XIX. századi pénzérméket; valamint egy számlát, amelyből kiderült, hogy a Lexington Avenue egyik istállójában három dollárért szállásoltak el egy lovat. 
Az ügy bizarrsága folytán a rendőrség alapos nyomozásba kezdett. Megállapították, hogy a névkártyán szereplő címen egy üzlet található. A tulajdonos nem ismerte Rudolf Fentz -et, és a telefonkönyvben sem volt feltüntetve az áldozat neve. Robert V. Rihn, az eltűnt személyeket kereső New York -i rendőrtiszt azonban egy 1939-es telefonkönyvben felfedezte Rudolf Fentz fiának a címét. Megtudta, hogy az áldozat fia 1939-ben 60 éves volt, és egy bankban dolgozott. Nyugdíjazása után, 1945-ben halt meg. Az özvegye azonban még élt Floridában. Levelében a nyomozókat arról tájékoztatta, hogy férjének apja titokzatos körülmények között tűnt el 1876 nyarán. Miután Rudolf Fentz feleségét ingerelte a füst, a férfi lefekvés előtt mindig tett egy rövid sétát a ház előtt cigarettázva. Egyik este azonban nem tért vissza. Sokáig keresték, de nyoma veszett. Eltűnését a rendőrségen is bejelentették. Ennek bizonyítéka, hogy neve szerepelt az archívumban, a körözöttek 1876-os listáján. 
A józan ész szabályai tehát azt diktálják, hogy a múltból csak a már kialakult jövőbe, vagyis az éppen aktuális jelenbe lehet utazni. Valódi jövőutazásra nincs mód, mert az még nem alakult ki. Ami még nem történt meg, azt nem lehet megnézni. De meddig alakult ki a jövő? Az előbbi példa alapján 1950-ig, vagy napjainkig? Honnan tudjuk, hogy a mi jelenünk a múlt kialakult jövője? Mint ahogy Rudolf Fentz 100 évvel ezelőtti világa a mi múltunk, mi is lehetünk a következő évszázad múltja. A szakirodalmi utalások alapján nagy valószínűséggel ez a helyzet. Könnyen lehet, hogy kialakult múlt, jelen és jövő csak számunkra a létezik. A túlvilági szellemek szerint a múlt, a jelen és a jövő egyszerre zajlik. Nem egyidőben, hanem egymással szoros kapcsolatban állva, egymásra folyton-folyvást kihatva. 
Számtalan történet bizonyítja, hogy rendkívül szoros kapcsolat áll fenn az egyes korok között. Nem csak a múlt befolyásolja a jövőt, hanem a jövő, vagyis a mindenkori jelen is visszahathat a múltra. Ha visszamegyünk a múltba, és onnan bármit vagy bárkit áthozunk a jelenbe, ennek ott nyoma marad. Ez esetben pillanatok alatt átíródik az egész történelem, minden megváltozik, átrendeződik az új viszonyoknak megfelelően. Ezáltal a jövő, vagyis a mi jelenünk is megváltozik. Ezért van olyan szigorúan megtiltva a fizikai testben történő időutazás. Ha ezt megengednék nekünk az istenek, mást sem csinálnánk, mint átírnánk a történelmünket. Utólag ugyanis már egyértelműen látszik, hogy hol mit rontottunk el. Így semmi mást nem kellene tenni, mint visszamenni a múltba, megkeresni azokat az embereket, akik a hibát elkövették, és felvilágosítani őket. Az első ijedtség, és a kíváncsiságukból eredő jövőfirtató kérdések után minden bizonnyal hallgatnának ránk, és a tanácsainknak megfelelően cselekednének. Ezáltal minden téren megváltozna a jövőnk, paradicsomi állapotokat teremthetnénk magunknak a jelenben. Nyilvánvaló, hogy ez megengedhetetlen, így nem lehet hatékonyan fejlődni. A múlt és a jelen közötti közlekedés tehát elvileg kétoldalú, de fizikai testben szigorúan tiltott. Néha előfordul, de csak demonstrációs céllal. A túlvilági lények megmutatják nekünk, hogy milyen a világunk, hogyan működik az univerzum. A fizikai törvények megismerése azonban nem jelenti azt, hogy korlátlanul alkalmazhatjuk őket. Lehetőségeink kihasználására csak fokozatosan, lelki fejlődésünk függvényében kerülhet sor. 
Még szigorúbban tiltott a jövőbe való utazás. A későbbi korok számára ugyan nem jelent semmi kockázatot a mi megjelenésünk, mert utódaink mindent tudnak rólunk, vagyis a múltjukról. Ennélfogva semmi használható információt nem kaphatnak tőlünk. Jelenlétünk csupán kuriózum lenne számukra. Megbámulnának bennünket, mint mi Rudolf Fentzet, de semmi hasznunkat nem vennék. Mi azonban a jövőben szétnézve olyan ismeretekre tehetnénk szert, amelyeket visszahozva teljesen átalakíthatnánk az életünket. Ez viszont kihatna a jövőre is, megváltoztatná az egész emberiség történelmét. Azoknak az embereknek a sorsát is, ahonnan az információ származik. Ezért a jövőbe még asztráltestben sem utazhatunk el. Előfordultak ugyan kisebb kiruccanások a távoli korokba is szemléltető céllal, de ezek minden esetben szoros felügyelet mellett történtek. Túlvilági kísérőink nagyon ügyeltek rá, hogy semmi használható információhoz, technikai részlethez ne jussunk hozzá. Csupán azt akarták láttatni az időutazásban résztvevőkkel, hogy milyen lesz a jövőjük. 
Ez a jövő azonban csak az éppen aktuális jövő, amely minden pillanatban változik. Döbbenetesen hangzik, de nincs stabil múlt, jelen és jövő. Csak történések láncolata van. Ha valahol beleavatkozunk a folyamatba, az utána következő láncszemek mindegyike megváltozik. Azt szokták mondani, hogy a múltat még Isten sem változtathatja meg. De megváltoztathatja. Sőt állandóan ezt teszi. De csak a körülményeket változtatja meg. Előkészíti a világot, a természetet a kívánatos események lezajlására. A pangea, vagyis az egységes szuperkontinens kétszáz millió évvel ezelőtt nem véletlenül tört darabokra, és nem véletlenül ott, ahol a jelenlegi kontinensek létrejöttek. A földi élővilágot kialakító istenek, fénylények rendkívül precízen irányították a természeti erőket, hogy minden úgy menjen végbe, ahogy azt a történelmünk megkövetelte. Ha pl. Észak-Amerika keleti partvidékéből 100 kilométerrel nagyobb darab hasadt volna le, és került volna Európához, akkor most nem lenne New York, Philadelphia, Baltimore, Boston, Washington – a többi keleti parti településről nem is szólva. Ezen a keskeny partmenti sávon túl ugyanis az Appalache hegység magas csúcsai találhatók, amelyekre meglehetősen bajos lett volna metropolisokat építeni. 
A Teremtő még az apró részletekre is gondol. A hegységek felgyűrődése sem a természeti erők szeszélyétől függött. A folyamatot irányító lények végignézték a térségben zajló történelmet, és hajszálpontosan úgy irányították a folyamatot, hogy ez a jövő létrejöhessen. Ha csak 10 méterrel magasabb lenne valamelyik domb vagy hegycsúcs, akkor 200 millió évvel később a rajta síelők sorozatos balesetet szenvednének. Erre azt mondhatná valaki, hogy könnyű úgy teremteni, ha valaki állandóan látja alkotásának kihatásait. Belelát a jövőbe, ellenőrizheti, hogy bármely tette, mozdulata milyen következményekkel jár. Aki ezt gondolja, próbálja meg, hogy mennyire könnyű. Az ideális körülmények előidézéséhez ugyanis számtalanszor bele kellett nyúlni a múltba, míg végre a megfelelő kiindulási helyzet előállt. Most sokakban felmerülhet, hogy mi nevezhető megfelelő kiindulási helyzetnek? Miért éppen ilyen a világunk, miért nem másmilyen? Azért ilyen, mert alkotói ennél jobbat nem tudtak létrehozni. A mintát az előző univerzumból veszik. A teremtő istenek ugyanazt a világot hozzák létre, ami a korábbi univerzumban megsemmisült. Figyelembe veszik azonban a hibáit, és ezeket kijavítva alkotnak egy még jobbat, tökéletesebbet. 
A földi világ esetében ennyire messzire sem kellett visszamenni az időben, mert ebben az univerzumban már létezett egy Naprendszer. A világegyetem hozzávetőleg 14 milliárd éves, míg a jelenlegi Naprendszer nem idősebb 5,5 milliárd évnél. A mostani univerzum kezdetén már létezett egy Nap, ami kb. 7 milliárd évvel ezelőtt nagy vörös óriássá válva bekebelezte bolygóit, majd kis fehér törpe lett belőle. Végül szupernóvaként felrobbant, és a törmelékből alakult ki a jelenlegi Naprendszer. Előreláthatólag 1 milliárd év múlva a mi naprendszerünk is így fog járni, és a maradványaiból létrejön egy új. A világegyetem feltételezett élettartamát ismerve ez még több tucatszor végbe fog menni. Az újrateremtésük során már ebben az univerzumban is egyre tökéletesebbé fog válni ez az élettér. Egyébként az előző naprendszer különböző katasztrófákat túlélt civilizációinak tagjai több száz kilométeres UFO anyahajókon itt keringenek a közelünkben, és láthatatlanná tett járműveiken figyelik a fejlődésünket. Életünkbe ugyan nem avatkoznak be, de a létezésükről már hírt adtak. Ebből az a következtetés vonható le, hogy nem csak a mi világunk, hanem az egész világmindenség teljes kifejlettségében létezik, sőt már pusztulásának, megsemmisülésének részletei is ismertek. 
A Teremtés tehát egy nagy játszma, melynek fő befolyásolási eszköze az idő. Előre-hátra ugrálva benne az egész mű bármikor megváltoztatható, bármilyenné átalakítható. Ebből sokan azt a következtetést vonhatnák le, hogy mi is csak egy kellék vagyunk a világegyetemben. Elvileg valóban ez a helyzet. Bennünket is kezelhetnének úgy az univerzum létrehozói, mint a “díszlet” egy darabját. A Mindenható azonban nem ezt teszi. Amint megjelenik az ember az alkotásban, Isten átengedi neki a teremtés egy részét. Mint tudjuk, valószínűleg a felét. Ennélfogva mi is teremtünk. Ehhez a kezdeti feltételeket biztosították nekünk. Lehetőségeink azonban nem korlátlanok. Istennel ellentétben mi nem nyúlhatunk bele a múltunkba. Egyébként ezt ő sem teszi. Akár jól csinálunk valamit, akár rosszul, nem avatkozik bele a cselekedeteinkbe. Állandóan segíti ugyan a tevékenységünket, folyton tanácsokkal, intelmekkel lát el bennünket, de utólag nem javít ki semmit. Nem változtatja meg a múltunkat csak azért, hogy jóvátegye a botlásainkat. Akkor sem módosít a múltunkon, ha végveszélybe sodorjuk magunkat. Nem teremt más kiindulási feltételeket, hogy a katasztrófát elkerüljük. 
A Teremtés ugyanis felkelősséggel jár. Az elrontott mű pusztulást eredményez. Ha ezt nem látjuk be, majd megtanuljuk a saját bőrünkön. Erre azért van szükség, mert idővel, évmilliárdok múlva mi is fénylényekké válunk, és részt veszünk majd az eljövendő univerzumok létrehozásában. Most tanuljuk meg ennek módját. Ha állandóan kijavítaná valaki a hibáinkat, sosem tanulnánk belőlük. Később már nem lesz aki segítsen minket, mert mi leszünk a világegyetem egy-egy szektorának fő teremtői. Nem lesznek mellettünk fejlettebb fénylények, akik irányítanak bennünket, mert a világegyetem állandóan tágul, és a közöttük létrejövő csillagközi térben újabb és újabb galaxisok alakulnak ki. Ezeknek a fejlődését is irányítani kell, és egy teljesen új élettér formálásához nagyobb tudásra, több tapasztalatra van szükség, mint az ismétléshez. Jelenlegi teremtőink tehát ezzel lesznek elfoglalva, így naprendszerünk periódusonkénti újrateremtése majd ránk vár. 
Ebből is látható, hogy milyen félelmetes felelősség hárul ránk. Amit egyszer elrontunk, azon nem tudunk változtatni, a Teremtő pedig nem hajlandó rajta változtatni. Jóvá tenni persze sok mindent lehet, de ahhoz hogy ez megtörténjen, fel kell ismerni szerepünket ebben az egész folyamatban. Lehetőségeink azonban még így is szinte határtalanok. Hatalmunkban áll mind a jelenen, mind a jövőn változtatni. Most is ezt teszzük, de nem vagyunk tisztában a világban betöltött szerepünkkel. Pedig ha tudnánk, hogy milyen izgalmas játszma részesei vagyunk, mindjárt másként ítélnénk meg a földi létünket. Bármilyen döntést hozunk, bármit teszünk, nem csak a környezetünket változtatjuk meg, hanem civilizációnk egész jövőjét. Sőt nem csak a saját civilizációnk sorsát, hanem az egész univerzum fejlődését. Elég a kisujjunkat megmozdítani, és máris mozgásba jön a körülöttünk levő hatalmas mechanizmus. A legkisebb tettünk is olyan változások sorozatát váltja ki, ami láncreakciószerűen megváltoztatja a világmindenséget. Semmi nem lesz olyan, mint volt. Minden megváltozik körülöttünk. 
Az egészben az a legmeghökkentőbb, hogy a változás egy pillanat alatt lezajlik. Egy szemvillanás alatt megváltoztathatjuk az utánunk következő generációk, civilizációk sorsát. Minden azonnal megtörténik. A jövő nem később fog megváltozni cselekedetünk kihatásaként, hanem azonnal. Minden rögtön végbemegy, csak mi nem látjuk. Az időzónában levő fizikai világ számára a jövő csak az események lezajlása után válik érzékelhetővé. A gravitációs tereken kívül azonban nincs idő, így minden egyszerre történik. Tehát egyetlen apró tettünkkel új univerzumot teremtünk. Aki azt hiszi magáról, hogy a saját erejéből a legegyszerűbb feladatot sem képes ellátni, bármely pillanatban létrehozhat egy új univerzumot. Egy egész világegyetemet. Elég ha kimond egy szót, útjára bocsát egy jó vagy rossz gondolatot, máris új világot alkotott. Ötlete, elképzelése ugyanis megfogan, és láncreakciószerűen előre, vagy visszafelé lendíti a világegyetem fejlődését. Természetesen a változás mértéke függ az egyén képességeitől, vagy a rá ruházott hatalomtól. A változás létrejötte azonban nem. A legkisebb reakció is változtat valamit a környezeten, ennélfogva új, az előzőtől különböző világmindenség jön létre. Isten gigantikus teremtő gépezetét mozgatjuk életünk szinte minden másodpercében. Ebből is látható, hogy mekkora felelősség hárul ránk. Tetteinkkel nem csak a saját sorunkat szabjuk meg, hanem minden utánunk következő világét.
Fejlődésünk tehát úgy is felfogható, hogy amit megcsináltunk, az már beépült a jövőnkbe. Ahogy létrehozunk valamit, az azonnal átformálja az egész jövőnket. Számunkra azonban a fejlemények az idősíkon nyilvánulnak meg, ami azt jelenti, hogy ki kell várnunk az egyes események bekövetkeztét. A történések, az események menete viszont adva van. Ezt a korábbi tettünkkel már meghatároztuk. Az idődimenzión kívül élő lényeknek azonban nem kell várni, hogy észleljék a dolgok alakulását, mert több ezer évre előre látnak mindent. De nem a valódi, hanem a pillanatnyi jövőnket. Egyébként erre alapulnak a jóslatok, és a prekogníciós látomások. Tanácsadóinknak, a jövőnket ismertető fénylényeknek nem kell mást tenni, mint rápillantani a tudakolt időpontra, és már látják is azt, ami számunkra majd csak évszázadok, illetve évezredek múltán nyilvánul meg. Ez a jövő azonban addig még több ezerszer megváltozhat. Főleg rajtunk múlik, hogy milyen lesz, mivel a Teremtő célirányosan, előre meghatározott módon, a maximális hatékonyságot szem előtt tartva jár el. Mindez nem mondható el rólunk, mert a mi döntéseinket a legritkább esetben határozza meg a logika és a célszerűség. Mi érzelmek és indulatok, valamint önös érdekeink alapján döntünk minden ügyben. Ennélfogva sokat rontunk, de néha javítunk is a jövőnkön. 
Ebben az egészben az a legfélelmetesebb, hogy mi visszamenőleges hatállyal is megváltoztathatjuk a jövőnket. Ha időben elérkezik ötletünk megvalósulási időpontja, és mi előnytelen módon mutatkozunk be azoknak, akiken a gyakorlati alkalmazás múlik, akkor végül is nem történik meg az a jövő, amit az alkotásunkkal meghatároztunk. Olyan marad minden, mintha semmit sem tettünk volna. Tetteinkkel tehát csak lehetőségeket, valószínű jövőket teremtünk. A tényleges jövő, vagyis a jelen múlttá válása tőlünk és embertársaink cselekedetétől függ. Csak az a biztos, ami a pillanatnyi jelenhez képest már múlttá vált. Azon már nem tudunk változtatni. A jövőnk pedig abszolút bizonytalan. Esélyek, lehetőségek halmaza, amelyek vagy megvalósulnak, vagy nem. A sok pozitív tett, nagyszerű alkotás tehát nem teremt automatikusan fényes jövőt, csak növeli annak valószínűségét. Az viszont biztos, hogy amit nem hozunk létre, amit nem teremtünk meg, az nem jön létre. Amit gondolatban, eszmei szinten sem hoztunk létre, az semmilyen módon nem tud megvalósulni. 

Ezek a korlátlan lehetőségek arra engednek következtetni, hogy az emberiség fényes jövő előtt áll. A harmadik évezred küszöbére érkezve már kezdenek kirajzolódni jövőnk távlatai. Egyre inkább a tudatára ébredünk annak, hogy az univerzum titkai milyen hatalmas lehetőséget kínálnak számunkra. Az elkövetkezendő évszázadok során olyan forradalmi változások elé nézünk, amelyek gyökeresen át fogják alakítani eddigi életünket, szokásainkat és életfilozófiánkat. Az anyaggal kapcsolatban ezt a szót, hogy “lehetetlen”, lassan el fogjuk felejteni. Az ősenergia birtokbavételével korlátlan hatalmunk lesz az anyag felett, tetszés szerint formálhatjuk a fizikai világot. Egyelőre azonban még csak úton vagyunk korlátlan lehetőségeink évezrede felé. Ahhoz, hogy a galaktikus fejlődés korszakába léphessünk, előbb úrrá kell lennünk jelenlegi világunk problémáin. Ha az egyre égetőbbé váló környezetvédelmi gondjainkat nem tudjuk megoldani, ha nem gátoljuk meg a fokozódó elidegenedést, és nem leszünk képesek feloldani a világ számos pontján robbanással fenyegető társadalmi feszültséggócokat, akkor nem sok esélyünk lesz arra, hogy átmentsük civilizációnkat a következő évezredre. Amennyiben nem tudjuk megszabadítani az emberiséget a fajgyűlölettől, a sovinizmustól, ha továbbra is a határtalan önzés, a haszonlesés, az anyagiasság és az arrogancia vezérli tetteinket, elkerülhetetlenül összeomlik a világunk.
A Biblia szerint az özönvíz után Isten szövetséget kötött a Földet újra benépesítő emberekkel, amelyben megígérte nekünk, hogy soha többé nem pusztítja el ezt a világot. Ennek a szövetségnek jeléül szivárványt alkotott az égen. Azt mondta, hogy ez a jelkép örökké emlékeztetni fogja őt az ígéretére. A szivárvány azonban számunkra is figyelmeztetés. A fokozott környezetszennyezés miatt a Föld számos vidékén ma már egyáltalán nem képződik szivárvány. Ha ez így megy tovább, akkor a levegőszennyezés és vízkészleteink mérgezése olyan katasztrofális méretűvé válik, hogy most mi fogjuk elpusztítani világunkat. A levegő- és vízszennyezés következtében az időjárás is egyre inkább elveszti szabályos ritmusát, és a káosz mozgástörvényét követi. Az évszakok egymásba olvadnak; nincs már igazi tél, és nincs valódi nyár sem. Bármely évszakban előfordulhat egyik napról a másikra 25-30 °C-os hőmérsékletingadozás, ami korábban elképzelhetetlen volt, Földünk klímája ugyanis az összeomlás határán áll. Az üvegházhatás következtében iszonyatos szélvihar tépázza a korábban szélcsendes vidékeket is, egyre gyakoribb jelenség a hosszantartó aszály, majd az azt követő özönvízszerű esőzések. Ezt csak fokozza, hogy a savas esők miatt a lombos erdők több mint fele kipusztulóban van, így a folyamat önmagát gerjeszti. További veszélyt jelent a trópusi erdők esztelen irtása, amely nagymértékben hozzájárul Földünk elsivatagosodásához. Bolygónk növénytakarója tehát rohamosan pusztul, és egy idő után ez a folyamat megállíthatatlanná válik. A mérges gázok levegőbe engedésének további katasztrofális hatása, hogy a Földünket körülvevő ózonréteg egyre jobban elvékonyodik. Ezáltal a Napból kiáramló ultraibolya sugárzás akadálytalanul eléri a földfelszínt, tovább fokozva az üvegházhatást. Járulékos következménye még ennek a káros sugárzásnak, hogy rákot okoz a tartósan szabadban tartózkodó emberek bőrén.
Mindez arra figyelmeztet bennünket, hogy a természet nagyon sérülékeny alkotás, nem sok kell ahhoz, hogy felboruljon az egyensúly, és elpusztuljon a Föld élővilága. Ha a rendelkezésünkre álló eszközökkel nem kezdjük el haladéktalanul a környezeti ártalmak visszaszorítását, ha nem teremtünk olyan viszonyokat a természetben, hogy a szivárvány ismét megjelenjen az égbolt díszeként bárhol a világon, Földünk növénytakarója ép és egészséges legyen, folyóink, tavaink vize pedig újból ihatóvá váljon, akkor nem sok reményünk lesz arra, hogy átlépjünk a galaktika meghódításának korszakába.
Jézus az alábbiak szerint tolmácsolta Isten szavait az emberiségnek: “Gyertek és vegyétek birtokba ezt a világot, amely kezdettől fogva nektek készült.” A természet valamint a földi életet irányító intelligens erők évmilliárdokon keresztül építették számunkra ezt az életteret. Az ember megjelenése után azonban ez a tökéletes mű fokozatosan pusztulásnak indult, és most ott tartunk, hogy egy katasztrofális kimenetelű környezetszennyezés, vagy egy nukleáris háború következtében bármely pillanatban végleg elpusztíthatjuk Földünk élővilágát. A Hirosimára ledobott atombomba még csak 13 ezer tonnányi TNT robbanóerejével ért fel. Ennek ledobása következtében 260 ezer ember halt meg, és 163 ezren megsérültek, sugárfertőzést kaptak. A Nagaszaki elleni atombombatámadás hivatalos mérlege 70 ezer halott. A Japánra ledobott bombák azonban csupán játékszerek a jelenleg hadrendbe állított nukleáris rakéták robbanóerejéhez képest. Ma már olyan nukleáris robbanófejeket is gyártanak, melyeknek a pusztító ereje 25 millió tonna TNT-nek felel meg. Nem is szólva a hidrogénbomba pusztító erejéről, mely olyan nagy, hogy háborúban még ki sem merték próbálni. Ma egyetlen amerikai tengeralattjárón annyi atomtöltetű rakéta van, amely 5300 hirosimai atombombának felel meg. 
Nukleáris fegyvereink robbanóereje 6000-szer akkora, mint a II. világháború összes hadviselő fele által 7 év alatt elhasznált muníció robbanóereje. A teljes nukleáris arzenál robbanóereje 15 milliárd tonna TNT-vel egyenértékű. Ez azt jelenti, hogy minden egyes ember közel 3 tonnányi robbanóanyagon üldögél. Ebből is látható, hogy civilizációnk maradéktalan kiirtása nem ütközik technikai nehézségekbe, ezen a téren fantasztikus fejlődést értünk el. Ezzel is sikerült bebizonyítanunk, hogy a gyilkoláshoz, a pusztításhoz nagyszerűen értünk; a rombolásban kiválóak vagyunk. Az emberiség büszke lehet önmagára, megtalálta a tudományos módszerét annak, hogyan vessen véget önnön pályafutásának.
Albert Einsteint megkérdezték egyszer, hogy szerinte a harmadik világháborút milyen fegyverekkel fogják megvívni. A válasz az volt, hogy “nem tudom, de hogy a negyediket mivel, azt igen: kőbaltával és bunkóval.” Ha egyáltalán túl fogja élni valaki az atomháborút. Nagy felelősség hárul tehát ránk, a jelenlegi generáció gondolkodásmódja és cselekedetei fogják eldönteni az emberi faj sorsát. Rajtunk múlik tehát, hogy kipusztul-e az emberiség, vagy egy új korszak határát átlépve tovább haladunk egy szebb és boldogabb jövő felé. Az atomkor küszöbén Winston Churchill így fogalmazta meg ennek a válaszútnak a lényegét: “A világ vagy a kezdet végén, vagy a vég kezdetén áll.”
Budapest, 1990. július

VII. fejezet
AZ EZOTÉRIA MŰSZAKI ALAPJAI;
ÉTERELMÉLET

Az Agykontroll módszerének, az abszolút világ birtokbavételének emberi életre gyakorolt hatása egyelőre felmérhetetlen. Jézus egy magasan fejlett – számunkra isteni szinten álló – civilizáció küldötteként teljes mértékben rendelkezett azokkal a pszichikai képességekkel, amelyeket további fejlődésünk során mi is elérhetünk majd. Beszédeiben ennek a fejlődésnek a lehetőségét a Biblia szerint az alábbi mondattal juttatta egyértelműen kifejezésre: “Aki hisz bennem, az én tetteimet viszi majd végbe, sőt még az enyémeknél is nagyobbakat.” Sajnos kétezer év kellett ahhoz, hogy tökéletesen megértsük a krisztusi üzenet lényegét, de még most sem késő, hogy elinduljunk ezen az úton, és bejussunk a “mennyek országába” vagyis az abszolút világba, ahol minden problémánkra megoldást találhatunk.

A módszer története
Mivel a pszichoorientációs gyógyítás jelenét már ismerjük, nézzünk egy kicsit bele a múltjába is. A múltban a pszichikai úton történő gyógyítás mágikus tevékenységnek számított. A mágia tudománya szinte teljes egészében történelem előtti időkben élt elődeinktől származott ránk. Atlantisz lakóinak a módszeres pusztítások után megmaradt, és a nagyközönség elől elzárt mágikus könyvei ma már egyre inkább hozzáférhetővé válnak. Korunk embere számára ezek az írások meglehetősen nehezen érthetők, tele vannak szimbolikus kifejezésekkel, és első olvasásra tömény kuruzslásnak tűnnek. Ennek ellenére érdemes őket tanulmányozni, mert fellelhető bennük néhány olyan eljárás is, amely modern eszközeinkkel továbbfejleszthető lenne. Ezekből a könyvekből kiderül, hogy elődeink jóval könnyebben fértek hozzá az abszolút világ által kínált lehetőségekhez, mint mi. Minden jel arra vall, hogy az atlantiak számára az abszolút világ eszközeinek használata mindennapos dolog volt. Ők már születésüknél fogva birtokában voltak azoknak a képességeknek, amelyeket nekünk majd az elkövetkezendő évszázadokban kell magunkban kifejleszteni.
Korunk tudósai felfedezték, hogy a földkéreg és az ionoszféra közötti tér rezonáló üreget képez, amelyben 7,8 Hz frekvenciájú elektromágneses vibráció észlelhető. Ennek a Schumann-hullámoknak nevezett rezgésnek a kiváltója valahol az univerzum mélyén, feltehetően az ősrobbanás helyén rejlik; de az is lehet, hogy a föld mélyéből ered. Atlanti elődeink agyfrekvenciája valószínűleg erre a kozmikus vibrációra volt ráhangolva. Ezt a feltevést támasztja alá a régi történeti írásoknak az a megjegyzése, hogy Atlantisz lakói az ébrenlét és az álom határán, mai szóhasználattal élve alfa tudatállapotban éltek, állandó kapcsolatot tartva a Magasabb Intelligenciával. Ez az állapot viszont azzal a hátránnyal járt, hogy a kreatív, gyakorlati képességeik nem tudtak kellő mértékben kifejlődni. Amíg mi bal agyfélteke-dominánsak vagyunk, addig ők mindennapi tevékenységük során a jobb agyféltekéjüket használták. Agyuk bal féltekéje szinte csökevényes volt, és csak oly mértékben tudták használni, mint mi jelenleg a jobb agyféltekénket. Ezzel a képességükkel viszont az atlantiak meglehetősen könnyen jutottak hozzá mindenhez, nem kellett semmiért megküzdeniük, mivel az abszolút világ folyamatosan ellátta őket tanácsokkal.
Ilyen körülmények között szinte természetes, hogy lelki fejlődésük elakadt, vagy legalábbis nem haladt a szükséges mértékben, hiszen nem voltak olyan nehézségek az életükben, amelyek leküzdése ezt elősegíthette volna. Romlásukat azonban nem ez okozta, hanem a gőg, az elbizakodottság, amely határtalan képességeik tudatából eredt. Az abszolút világból szerzett tudás hetvenkedővé, arrogánssá tette őket. Elvakultságukban képtelenek voltak reálisan szemlélni önmagukat. A jelekből arra lehet következtetni, hogy ennek a világnak a fejlődése vagy mellékvágányra futott, vagy már az indítás is eleve hibás volt. Úgy látszik, Isten nem volt megelégedve a társadalmi evolúciónak ezzel a formájával, és ezért pusztította el ezt a világot özönvíz által. Utána következtünk mi; de hogy ne eshessünk mi is ebbe a hibába, agyfrekvenciánkat már jó előre felemelte több mint duplájára, azaz 20 Hz-re. Lehet, hogy ez volt az a bizonyos kiűzetés a Paradicsomból? Ettől kezdve, ahogy Isten mondta, már “arcunk verejtékével” kellett a kenyerünket előteremtenünk, “fájdalommal szültük gyermekeinket”, és betegségek ritkították sorainkat. Viszont kétségtelen fejlődést mutattunk az objektív világban, ezért Isten bennünket már nem pusztított el.
Az isteni beavatkozás valószínűségét támasztják alá az indián legendák is. A maják szent könyve, a Popol Vuh szerint az embereket Földre szállt istenek alkották. Az eredmény azonban túlságosan jól sikerült. “Szétnéztek, és rögtön messzire láttak. Mindent megláttak, mindent ismertek, ami a világon létezett. Látták az ég csúcsait, és a föld belsejét, beláttak az erdőkbe, a tengerekbe, a hegyekbe, és a völgyekbe. Minden távolban elrejtett dolgot észrevettek anélkül, hogy oda kellett volna menniük. Onnan ahol éppen álltak átfogták tekintetükkel az egész világot. Még azokat a dolgokat is látták, amire sűrű sötétség borult. Nagy volt az ő bölcsességük.” Képességeiket azonban nem becsülték meg, sőt egyre inkább visszaéltek vele. Mind elbizakodottabbá váltak, és egy idő után tökéletesebbnek gondolták magukat létrehozóiknál. Nem csoda, hogy művük nem tetszett az alkotóknak, ezért úgy határoztak, hogy korlátozzák teremtményeik képességeit. Ekkor az “ég szíve” vagyis a három ősi isten, a tudományok nagy mesterei “fátylat” vetettek az emberek szemére. “Ettől a látásuk úgy elhomályosodott, ahogy a pára elhomályosítja a tükröt. Szemeik eltompultak; csak azt látták meg, ami közeli és világos volt. Így lett szétzúzva az emberek bölcsessége.” Némi féltékenység is szerepet játszhatott ebben a dologban, amire az alábbi megjegyzés utal. “Az emberek tökéletessége láttán így háborogtak az istenek: Vajon istenekké kell válniuk? Hát egyenlőnek kell lenniük velünk? És akkor az istenek visszavették az emberektől a fennkölt képességeiket és a tudást.”
Visszatérve a keresztény forrásmunkákra az abszolút világtól való eltávolításunkkal összefüggésben szükség volt egy apró technikai korrekcióra is. Miután agyfrekvenciánk a béta tartományba tolódott, elvesztettük a közvetlen kapcsolatot a Magasabb Intelligenciával. Ez viszont könnyen azzal a következménnyel járt volna, hogy a jövőben teljesen elharapódzik a bűn a Földön. Ennek elkerülése érdekében Isten jellegzetes bőrfodrokat alakított ki az emberek ujjbegyén, hogy a bűnüldözés során kézzelfogható eszközökkel is könnyen azonosítani lehessen a bűnelkövetőket. Mellesleg a vénuszi civilizáció tagjai mentesek ettől az egyedenként eltérő rajzolatú stigmától. Bizonyos források szerint az ő ujjaik begyén a bőr teljesen sima. 
Ezt Thor kapitánytól tudjuk, aki az 1950-es évek végén érkezett a Földre a Vénusz bolygóról. Bizonyságul megmutatta a kezét, amin valóban nem látszottak a jellegzetes bőrfodrok. Egyébként teljesen úgy nézett ki, mint mi. Miután igen becses vendégnek, rendkívül fontos embernek számított, nagyon vigyáztak rá. A hadügyminisztérium épületében szállásolták el, és két fegyveres őrt állítottak a szobája elé, hogy senki idegen ne jusson a közelébe. Ez azonban nem korlátozta a mozgási szabadságát. Ez hamar kiderült, mert az őrök rendszeres időközönként ellenőrizték a szobáját. Több ízben megrökönyödve tapasztalták, hogy nincs ott. A kívül-belül szigorúan ellenőrzött, cellaszerű helyiségből nem lehetett csak úgy kisétálni, de neki erre nem is volt szüksége. Teleportációs képessége révén akkor hagyta el a szobáját, amikor akarta. Nem tudták őt fogolyként kezelni.
Az atlanti mágia könyveiben mindaz megtalálható, amit ma az Agykontroll modern módszerekkel tanít. A különbség csupán az, hogy ezek a régi írások az egyes szabályokat misztikus köntösbe öltöztetik. Ennélfogva a kivitelezési mód nem mindig világos. A leírások kijelentéseit többféleképpen is lehet értelmezni; vagyis ez a fajta forrásanyag meglehetősen homályos, és a ma embere számára kissé zavarosnak tűnik. Ez esetleg azzal is magyarázható, hogy tevékenységük legsikeresebb eredményeit a megmenekülésre érdemesnek tartott atlantiak magukkal vitték az új világukba, és amit itt hagytak, annak is túlnyomó része időközben megsemmisült. Ráadásul a ma fellelhető írások zöme emlékezetből íródott olyan személyek által, akik csak tanítványai voltak elődeinknek.
Ezeket a régi írásokat tanulmányozva úgy tűnik, hogy az “extázis”, vagyis az alfa állapot elérésének van még egy régtől fogva alkalmazott módja is, mégpedig a füstölők használata. A tömjén, mirha és egyéb intenzív illatot árasztó füst belégzése nagy valószínűséggel elősegíti az agyfrekvencia csökkenését. Elődeink ezt az eszközt feltehetően a théta szint eléréséhez használták. A korabeli füstölőknek azonban az a hátrányuk, hogy mérgező anyagot is bocsátottak ki magukból. A legújabb kori okkult szakkönyvek szerint ezen úgy segítenek, hogy megfelelően adagolt tiszta oxigént lélegeznek be, és ebben az esetben már a legegyszerűbb növényi füstölőkkel is el lehet érni a kívánt hatást. A leírások szerint a többletoxigén elektrolízis, vagyis vízbontás útján nyerhető úgy, hogy a keletkező hidrogént gumicsővel a szabadba kell vezetni. Ennek a módszernek az alkalmazása azonban semmiképpen nem ajánlatos a durranógáz-képződés veszélye miatt. Azt azonban meg lehetne próbálni, hogy ha egy kórházakban használatos lélegeztető készülék maszkjába pótlólagos csövön keresztül bevezetnénk valamilyen ártalmatlan növény füstjét, akkor ez a gázelegy elősegítené-e a gyorsabb alfába jutást. Ilyen jellegű, tudományos alapon folytatott kísérletekről még nem számol be a szakirodalom, de amerikai orvosok oxigénes belélegeztetéssel már komoly eredményt értek el. Dr. Ladislav 30% szén-dioxid és 70% oxigén elegyét használta erre a célra. A laboratóriumokban egyébként palackozott gázt alkalmaznak, így nem fenyeget a robbanásveszély. 
Az agyfrekvencia légzőszerven keresztül történő lecsökkentése az ókori Európában is ismert volt. Pythia pl. a delphoi jósdában “hideg kéngőz” belégzésével segítette elő az alfa állapot elérését. A hallucináció kiváltásának igen gyakori módja volt még, hogy különböző növények hatóanyagát juttatták a szervezetbe. A világon szinte minden kultúrkör talált magának egy gyógynövényt, gyökeret vagy bogyót, hogy elmélyítse a meditáció állapotát. A perzsák pl. a szómának nevezett italt használták, ami egy szanszkrit krónika szerint “istenné tette az embert”. A vikingeket annak idején a bíborszínű légyölő galóca fanatizálta, Mexikóban viszont egy különleges kaktuszfajtával, a pejot-al, és “isteni eredetű gombákkal” kísérleteztek. Az indián törzsek sámánjai napjainkban is különböző gombák főzetét használják fel a “révület” elérésére, vagy a meszkalintartalmú pejot szárított gumójának rágcsálásával juttatják magukat “transz” állapotba. A parapszichológiai képességek növelését idézi elő az Amazonas mentén termő növény, a Banistoperis is. Kivonatát a harmalint már több laboratóriumban is tanulmányozzák. Egyelőre csak annyit sikerült kideríteni róla, hogy a pszí-tabletta a tobozmirigyre gyakorol hatást, jelentősen fokozza az aktivitását. Egyébként az agy kémiai úton való befolyásolása ma sem ismeretlen eljárás. A fogorvosok által használt dinitrogén-oxid belégzése szintén hipnotikus hatást vált ki a szervezetben. Tulajdonképpen a különböző narkotikumok (pl. az LSD) is hasonló hatást keltenek, de az agyfrekvencia ily módon való lecsökkentése nem ajánlott, mert ezek a szerek vissza nem fordítható függőséget alakítanak ki, ami előbb-utóbb teljes testi és szellemi leépüléshez vezet.
Az agyfrekvencia azonban nem csak kémiai, hanem a szemen keresztül, optikai úton is befolyásolható. Ennek legegyszerűbb módja a hipnotizőrök által használt különböző színű ábrák merev nézése, amely hipnotikus hatást gyakorol a páciensre. Hasonló elven működik egy német feltaláló szabadalma, a relaxációs nyelvtanulási módszer is. Ennek lényege, hogy egy külső fénytől védő szemüvegszerű maszkba két kis lámpát építettek be, és ezeknek a megfelelő szögben elhelyezett fényforrásoknak a nézése csökkenti le az agyfrekvenciát. A megtanulandó szöveg egy kazettás magnóról üzemelő fülhallgatón keresztül jut be, és rögzül az alfa szinten levő agyba oly módon, hogy a relaxáció elmélyülése után egy légzés-visszacsatoló mikrofon indítja el a készüléket.
Az agyfrekvencia légzőszervi és optikai úton történő csökkentésén kívül régóta ismert módszer még a hangokkal történő befolyásolás. Minden bizonnyal ennek a célnak az elérését szolgálta a vallási énekek zsolozmázó előadási stílusa, vagy a búcsújáró körmeneteken hallható zsoltárok egyhangú kántálása. A bódító füsthöz hasonlóan a zsongító énekek dúdolása ugyancsak minden kultúrában megtalálható. Ezek közül legismertebb a mantrázás, ami nem más, mint különböző szavak (pl. Krisnát éltető mondatok) éneklés formájában való monoton ismétlése. Az ezotériában kevésbé járatosak számára érdemes megemlíteni, hogy a mantra lényegében egy szakrális mondatba vagy szótagba foglalt egy, illetve több alaphangból álló tudatállapot-megváltoztató hangsor. A hindu mitológia szerint a mantra nem egy valamit jelentő szó, hanem a teremtő erő. Ennek tudható be, hogy ezeknek a szavaknak a kántálása különleges pszichés hatást eredményez.
A mágikus könyvek az alfába jutás könnyebb elérése, és a már elért szint elmélyítése céljából ajánlanak egy másik érdekes módszert is. Ez tulajdonképpen nem más, mint egy rendkívül egyszerű tornagyakorlat, amely az embrió anyaméhben elfoglalt helyzetét utánozza. A gyakorlat során guggoljunk le a földre, és fejünket hajtsuk a két térdünk közé amennyire csak tudjuk. Ez a pozitúra az agyban elhelyezkedő tobozmirigyre fiziológiai nyomást gyakorol. Az okkult tudományok szerint a lélek a tobozmirigyben lakik, ezért a reá gyakorolt nyomással a szunnyadó “mágikus” képességek felébreszthetők, illetve fokozott tevékenységre késztethetők. Huzamosabb tréning esetén ennek a technikának a segítségével állítólag mindazok a szubjektív képességek életre kelthetők, melyeknek gyakorlására jelenlegi fejlettségi szintünkön képesek vagyunk. Az I. fejezetben leírtak alapján igen nagy a valószínűsége annak, hogy a tobozmirigynek köze van a természetfeletti képességek megnyilvánulásához. Ezt látszik alátámasztani az a legújabb kori megfigyelés, hogy a paranormál jelenségek tinédzser korban jelentkeznek a legintenzívebben. Tudjuk, hogy a nemi érés befejeződése után a tobozmirigy aktivitása csökken, és érdekes módon ezzel együtt eltűnik ez a sok fiatalnál spontán módon jelentkező képesség is. 
Mivel az átlagemberek ismeretei ezen a téren meglehetősen felszínesek, érdemes tisztázni a kuruzslók, a sámánok és a táltosok közötti különbséget is. Tulajdonképpen mindhárom szó azonos tartalmi azonosságot takar, mert mindegyikük a spirituális világot kutatja, és annak titkait próbálja feltárni. Mindhárman rendelkeznek a spirituális gyógyítás képességével, bár ezt más-más módszerekkel érik el. Kuruzslónak azt nevezik, aki nem használ semmiféle tudományos terápiát, emiatt a hivatalos szervek nem ismerik el gyógyító tevékenységét. Sarlatánnak, kontárnak nevezik őket; és szakmai hozzá nem értés vádja alapján minden eszközt bevetnek működésük lehetetlenné tétele érdekében. A tapasztalatok szerint ezekre az óvintézkedésekre sok esetben szükség is van, mivel az engedély nélkül gyógyítók zöme a legalapvetőbb ismeretekkel sem rendelkezik ezen a téren, és emiatt gyakran veszélybe sodorják pácienseik életét. A képzetlen gyógyítók között azonban akadnak olyanok is, akik “természetfeletti” képességekkel rendelkeznek; vagyis olyan adottságokkal születtek, amelyek képessé teszik őket a betegségek elűzésére. Ők többnyire egy magasabb szellemi hatalom segítségével gyógyítanak. Miután a spirituális gyógyítás fizikai alapjai még nincsenek tisztázva, őket is sarlatánnak minősítik, annak ellenére, hogy eredményeik néha a modern orvostudományt is zavarba ejtik. 
Az orvostudomány kialakulása előtt a gyógyító szerepét a sámánok és a javasasszonyok látták el. Ez utóbbiak főleg gyógyfüveket és egyéb természetes gyógymódokat alkalmaztak, míg a sámánok elsősorban spirituális úton űzték ki a kórt a betegekből. Ennek módja meglehetősen látványos, mivel szellemi úton történő gyógyítás előfeltétele az agyfrekvencia lecsökkentése. Ezt szinte minden népcsoportnál dobolással, kántálással, illetve kereplők működtetésével érik el. A sámánok nem emberi, hanem állati szellemeket idéznek meg; és közben nem csak ők esnek révületbe, hanem a körülötte állók is. A kb. 7,8 Hz-es rezgésszámú dobolás járulékos előnye még, hogy az agyfrekvencia alfa szintre csökkentésén kívül a beteget körülvevő energiamezőt is pozitívvá változtatja, ami növeli a gyógyítás hatásfokát. Ezek a szertartások sok esetben tábortűz mellett történnek, mivel a lobogó láng hipnotikus hatást vált ki a jelen levőkben, és ez szintén hozzájárul a gyógyítás hatékonyságához. A legnagyobb hatásfokot azonban az előzőekben említett pszichedélikus szerek biztosítják, melyek használata főleg Közép- és Dél-Amerika indián sámánjaira jellemző.
A táltos kifejezés csak nálunk, magyaroknál létezik. A táltos több mint egyszerű gyógyító, ő egyben csodatevő is. Mindazt tudja, amit egy sámán; csak ő nem állati szellemek megidézésével, hanem gondolati úton gyógyít. Módszere leginkább az Agykontrollhoz hasonlít. Az emberek egészségének visszaadásán túlmenően sok más problémát is meg tud oldani spirituális képességével. Jövőbe lát, képes megidézni a halottak szellemét, elveszettnek hitt személyekkel telepatikus kapcsolatot teremt stb. Egy bizonyos szint elérése után túlvilági szellemek sietnek a segítségére, akik tovább tanítják, szinte parafenoménné változtatják. Ekkor már olyan képességek birtokába jut, amit halandó ember nem képes ésszel felfogni. Ez a tudás azonban nagy felelősséget ró a táltosokra, mivel tisztában vannak vele, hogy a képességeikkel nem élhetnek vissza. 

A parajelenségek előidézési módja nem csak koronként és népcsoportonként lehet eltérő, hanem az egyes civilizációk módszerei is jelentős mértékben különbözhetnek egymástól. Ennek egyik példája az a különös kommunikációs kristály, amelyet a hozzánk érkező kozmikus lények egy csoportja használ. A Zéta Reticuli csillagrendszer egyik bolygójáról ide látogató kis emberkék legfőképpen abban különböznek tőlünk, hogy hatalmas ferdevágású rovarszemük van, amelyben nincs szemfehérje és pupilla. Különleges ismertetőjelük még, hogy csak négy ujjuk van, a bőrük világosszürke, és a fejük teljesen kopasz. Ezenkívül csontozatuk igen vékony, testmagasságuk pedig alig haladja meg az 1 métert. Parapszichológiai képességük azonban igen fejlett, ennek ellenére nagyobb távolságok áthidalása esetén nem használják a Képzeletbeli Képernyő technikát. Bolygóközi utazásaik során a Magasabb Intelligencia számukra egy kezükben tartott nyolcszögletű amorf kristályba vizualizálja a múltat, a jelent, vagy a jövendőt. Ez a misztikus kristály ugyanazt a célt szolgálja, mint a mi üvegből készült varázsgömbünk, mivel a lényeg minden valószínűség szerint nem a kristály anyagában van. Ezeknél a bennünket legnagyobb számban látogató lényeknél egyébként a telepatikus üzenetek kb. 39 fényévnyire, a saját bolygórendszereikbe való továbbítása, és a válasz regisztrálása is ezzel a módszerrel történik.

Rámájana; Mahábhárata
A világot uraló és mozgásban tartó dualizmus a vallásban a Jó és a Rossz örökös párharcában nyilvánul meg. Az emberiség jobb jövőért folytatott küzdelmeit periodikusan átszövi a csodavárás, az a népektől független hit, hogy Isten időnként egy-egy messiást küld a Földre, hogy megmentse az embereket az elnyomástól és a szenvedéstől. A Megváltó eljövetelének várása és tetteinek leírása kultúrkörönként más és más történetbe ágyazódva jelenik meg. Ezek közül a legendák közül az egyik legismertebb és etikai értékeit tekintve a legértékesebb a brahmanizmus gyökereiből táplálkozó Rámájana, amely az i. e. 4-3. században íródott Indiában. India őslakosságának a vallása Visnu istenóriás köré fonódott, akit a mindenség megteremtőjének tartottak. Visnu földre szállt alakjai bámulatosan gazdag mondakinccsel ajándékozták meg India népeit. A Rámájana Visnu hetedik, Ráma királyfi alakjában történt földre szállását jegyezte fel, és örökítette meg az utókornak.
Ennek az eposznak a legfőbb értéke az, hogy rendkívül színes és eleven nyelvezetével Ráma királyfi és felesége, a szépséges Szíta fordulatokban gazdag élettörténetébe beleszövi az emberi humánum örökérvényű törvényeit is. A Rámájana még a Bibliánál is részletesebben foglalja össze az emberi együttélés szabályait. A párkapcsolatokra vonatkozó intelmek itt nem azt hangsúlyozzák, hogy a szabályok megsértéséért milyen büntetés jár, hanem költői nyelven ecsetelik az erkölcsi törvények megtartásának előnyeit. Idézzünk fel az eposzból néhány szép részletet erre vonatkozóan: “A világi feladatoknak élő férfi csupán félember, amíg sorsrendelte igaz asszonyát nem tudja oldalán. A nemes lelkű asszony sohasem él vissza bűbájának hatalmával. Könnyű szeretni, amíg a boldogság örömei aranyozzák be napjainkat, amíg minden szép és üdítő; ám az igaz érzés akkor diadalmaskodik, amikor baj és szenvedés, keserv és megpróbáltatás zúdul a szeretőkre. Mint ahogyan az embert elválaszthatatlanul kíséri árnyéka, úgy tartozik urához a hűséges hitves. Nem érdemli meg a hitves nevet, aki egy pillanatig is gondolkodik azon, hogy mit kell tennie. Apa, anya elválhat a fiától, a gyermek szüleitől, de az asszony nem hagyhatja el a férjét, amerre ura tart, ott az ő helye is.”
Ma már ezek a mély és tiszta érzelmek szinte ismeretlenek. Érdemes lenne azonban elgondolkozni azon, hogy miért van ez így. Nem mi vagyunk az oka annak, hogy ennyire elsekélyesedett az életünk? Jó ez nekünk, hogy a modern élet álarca mögé bújva beszennyeztük mindazt az igaz értéket, amely megszépítette napjainkat? Egy népi mondás szerint: ki mint veti ágyát, úgy alussza álmát. Mindenkinek olyan az élete, amilyent csinál magának. Aki bemocskol maga körül mindent, az maga is mocsokban fog élni. Napjainkban az önmagukat civilizáltnak nevező országokban a házasságok fele válással végződik. A szabadság téves értelmezése erkölcsi szabadosságba torkollott. Lassan már semmi sem lesz szent az emberek előtt. Évezredes erkölcsi értékek feledésbe merülnek, és eszeveszetten követjük testünk zabolátlan ösztöneit. Eközben sokszor rosszabbak vagyunk az állatoknál is, mert még az állat sem piszkít bele a saját fészkébe.
Életbölcsességek a Biblián kívül a Rámájanaban is szép számmal találhatók. Lássunk ezek közül néhányat, kiegészítve a Mahábhárata című eposz legszebb gondolataival, amely Visnu nyolcadik, Krisna alakjában történt megtestesülését örökítette meg: “Csak az önámítás nem látja, hogy minden tettünk meghozza következményeit, és nincs az a hatalom, amely megakadályozhatná a tettek fájának termőre fordulását. A sors isteni törvénye ítél mindeneken. Az emberek nem látják a dolgok mély értelmét és a törvény érvényesülését a történésekben; De akinek a szeme látóvá vált, azt semmi sem zökkenti ki többé bölcs megértésének nyugalmából. Aki az erényt tehén gyanánt akarja megfejni, aki vásárra viszi a kötelességet, s aki teljesíti bár, de a hit ereje és a szív érzése nélkül, az nem ismerte fel az erény és a kötelesség valódi mivoltát, és minél inkább keresi, annál inkább elveszti jutalmát.
Amit az áhítatos szívű halandó hitének minden erejével kér, azt az istenek nem tagadhatják meg. A hit emeli az embert a többi teremtmény fölé, állatként tér vissza újabb születésében a Földre az, aki megtagadja a hitet. Ha nem látod az erény érését földi szemeddel, akkor se kételkedj benne, hidd, hogy van igazság. Az igazság néha lassú léptekkel jár, de egyszer eljön. A vétek kártékony kotyvaléka nem árthat annak, aki rendületlenül kitart az egyenes úton. Csak a szellem nyugalma, egyensúlya mutatja tisztán a dolgokat. Ha szilárd lelked végleg lerázta az érzékcsalódás megtévesztő képeit, akkor már semmi sem zökkent ki többé nyugalmadból. Durva lelkű, elvakult, indulatos emberekkel nem helyénvaló a tréfa, mivel nem értik meg, és csak bosszúval fizetnek. A gyalázat a nemes léleknek a halálnál is terhesebb.
A sors isteni törvénye irányít bennünket, hogy minden végbemenjen, aminek be kell következnie. Életünk csak eszköz sorsunk kezében. A harag, a gyűlölet mindig elvakítja, megtéveszti az embert. A tévelygés sokszor az igazság megtévesztő álarcát ölti magára. Az embert tettei teszik naggyá, nem pedig származása. A tétlen megadás mindennél rosszabb, mert leveri, megtöri a szellemet. Az igaz barátság olyan legyőzhetetlen erő, amely minden akadályt leküzd. A nagy feladatra rendelt emberre nagy megpróbáltatásokat mér a sors, de nagy lelket is ad neki, hogy mindent diadalmasan elviseljen. Az uralkodót egyedül csak az igazság támogatja, de csak akkor, ha az igazságra támaszkodik. A földi élet rövid és bizonytalan, minden megfogható eredménye egy marék porként omlik szét; Ez azt bizonyítja, hogy az igaz valóság nem benne rejlik, hanem az ember lelkében él; Ha nem tévesztik meg lelkünket múló és csalóka látszatok, ezt könnyen felismerhetjük. A legnagyobb és legnehezebb diadal önmagunk legyőzése.”
A Rámájana a mindenkori politikai vezetők számára is ajánl megszívlelendő intelmeket: “A kiemelkedő férfinak azért kell szigorúbban megtartania a törvény rendelkezéseit, mert magasabban áll a többieknél, ezért alakja messzire látszik. Példakép az ilyen ember, a gyengék és esendők sokasága őhozzá tekint fel útmutatásért, csak az ő erejéből merítve tud továbbhaladni az egyenes úton. Amit a kimagasló ember cselekszik, a tömeg követi azt; ne taszítsd kétségbe az egyszerűbb lelkeket, mutass példát nekik rendületlenül. A kiemelkedő személy sokszorosan bűnös, ha eltévelyedik, és önös céljaiért elfelejti az igazság örök igéjét. Hiszen ha a bűn fertőjébe bukik, nem csak ő maga bukik el, hanem magával rántja a sokaságot; mindazokat, akik bízva követték.”
Különös jelentőséggel bír ez az ősi intelem napjainkban, amikor az erkölcsök fellazulása mindennapossá, sőt a többség számára természetessé vált. Feltehetően az élet minden területén tapasztalható apokaliptikus állapotoknak, az emberek fokozatos elállatiasodásnak tudható be, hogy korunk kiemelkedő személyiségei sem képesek ellenállni a sátáni kísértésnek. Pedig ezt a folyamatot csak ők tudnák megállítani, vagy legalábbis fékezni, ha tudomásul vennék, hogy a népszerűség, a kiváltságos életmód áldozatokkal jár. Mivel az életben semmit sem adnak ingyen, a hírnév ára a lemondás, vágyaink önkéntes korlátozása, és sok esetben a boldogtalanság. Ezzel kell fizetni a sok jóért, a pazar életvitelért, a megkülönböztetett bánásmódért, több száz millió ember rajongó szeretetéért, tiszteletéért. A hírességek élete nem magán-, hanem közügy. A társadalmi tisztelet letéteményeseiként kötelesek példamutató életet élni. Az embereknek ugyanis ebben a lelki támasz nélküli világban példaképre, ha úgy tetszik bálványra van szükségük; és joguk van hozzá, hogy a kiválasztott személy elvárásaiknak megfelelően viselkedjen. 
A sztárok botrányos magatartása, ösztöneik féktelen kiélése nem más, mint a bennük hívő kisemberek arculcsapása. Visszaélnek azzal a hittel, amit a sokaság a piedesztálra állított személyekkel szemben táplál. A társadalom peremén küszködő, számtalan sorscsapással vívódó tömegek a közülük kimagasló emberek cselekedeteiből merítenek erőt. Abban bíznak, hogy ha hasonló módon viselkednek, akkor egyszer ők is kiemelkedhetnek a környezetükből. A fejletlen, kiforratlan ember mintakövető. Miután előző életeiből nem rendelkezik megfelelő tapasztalatokkal, csak úgy tud beilleszkedni egy fejlett társadalomba, ha leutánozza kiváló egyedeinek viselkedését. Így ha kénytelen csalódni példaképében, megzavarodik, tehetetlenné válik. Végső kétségbeesésében akár öngyilkosságot is elkövethet. Aki tehát elfogadja a hírnévvel járó anyagi előnyöket és kiváltságokat, de nem teljesíti az eszményképpel szemben támasztott követelményeket, az a boldogulás utolsó reménysugarától is megfosztja az egyszerű embereket, s a kétségbeesés olyan mélységébe taszítja őket, amit az égiek sohasem bocsátanak meg neki. Súlyosabb esetben akár halálbüntetést is kiszabhatnak az eltévelyedett sztárokra, a világszerte kedvelt politikusokra, a lélekmérgező magatartást folytató bálványokra. Erre az arisztokrácia világában is többször sor került már. Főleg azokban az országokban, ahol fennmaradt a monarchia, és az uralkodó család nagy megtiszteltetésnek örvend a nép körében. 
Az erőszakot a Bibliához hasonlóan a Rámájana is szigorúan elítéli. Ezt ékes szavakba öntve a következőképpen fejezi ki: “Jaj annak, aki fegyverét szükségtelenül, tiszta és nemes cél nélkül emeli csapásra. A kard gyalázatos eszközzé aljasul, ha nem vezeti világos ítélet, önzetlen hősiesség, amely nem keres jutalmat, hírt, dicsőséget vagy hatalmat. A kard dicső, ha méltó kéz emeli; de öngyiloknál szennyesebbé válhat, ha hitvány, alantas célt szolgál. Erősebb az, aki a csapást nemesen elviseli, mint aki csapással sújt. Csak a legnemesebb lélek tud megbocsátani ellenségeinek, amikor kezében a bosszuló hatalom.”
Istennek a mindenkori világhoz fűződő kapcsolatát legérzékletesebben Visnu, a fenntartó isten következő megnyilatkozása fejezi ki: “Én vagyok a forrás; minden forma, amelyet a természet alkot, belőlem ered. Engem nem köt semmi; nincs már magasság, amit elérhetnék, nincs jutalom, ami kecsegtetne, mégis lankadatlanul munkálkodom, példaképet adva az embereknek. Nehéz áttörni a sokféle látszat megtévesztő fátylán mely engem eltakar, ám azok, akik felém emelik szellemüket, áttörhetnek rajta mégis.” Krisna a Mahábhárata talán legfenségesebb költeményében a Bhagavad-Gitában az alábbi intelmekkel látta el a földi embert: “Élj a tettben, a kötelesség művében! Ne várd az eredményt; a helyes cselekedet vezéreljen, ne pedig a gyümölcse, amit az majd hoz. Önzés ne kapcsoljon soha semmi tetthez; szabadon, szilárdan cselekedj, mert csak a silányok munkálkodnak azért, hogy jutalmat nyerjenek. Végezd el a műved, mely osztályrészed, de ne légy rabja tetteidnek. Minden cselekedeted áldozati mű legyen, amely a világegyetem nagy kerékforgását segíti továbblendülni. Uralkodj érzékeiden, légy önmagad ura, büszkeség és hiúság vétke nélkül haladj az utadon. Játssza mindenki a saját szerepét híven, áhítattal. Az elvakult, balga embernek nincs hite, csak saját véges eszében bízik; Üdvözülésre nem törekszik, romlandó érzékeit lakatja csak torkig, és nem lát mást a világból, mint ami gyarló szemei előtt áll.”
Krisna a mindennapi életünket befolyásoló viselkedési normákon kívül felhívta figyelmünket a mindenséget fenntartó erők emberi világunkra gyakorolt hatására is: “A bűnt éppoly bizonyossággal követi a bűnhődés, mint nappalt az éjszaka, vagy embert az árnyéka. A természet mozgat mindent a világon a sokféle erő kölcsönhatásával, csak az érzékvilág rabja véli balgán, önámítva, hogy ő cselekszik. A világ legfőbb jellemzője a változás; Az örökös kibontakozás, és a folytonos szétbomlás alaptörvénye uralkodik rajta; Ezért ami létrejött, annak el is kell múlnia. Amint kiteljesedik valami, máris hanyatlani, bomlani kezd, majd a pusztulásból új élet születik. A lélek törhetetlen és elpusztíthatatlan; csak a test, a tovatűnő keret, a foglalat pusztulhat el. Mint ahogy levetjük az elviselt ruhát, úgy veti le a lélek is test-köntösét, és cseréli fel újra. A test elmúlik, de a lélek örökké él; fegyver nem érheti, tűz nem égeti, víz meg nem fojthatja. A lélek hozzáférhetetlen, mindent elérő, mindenen átható; ez az ember igaz valója.”
Érdekes módon világítja meg a Mahábhárata a pokol és a mennyország kapcsolatát: “Aki kevés jót cselekedett, az kevés jutalmat nyer. Az egek védelmében részesül rövid időre, hogy azután a gyötrelem helyére szálljon. Aki sok jót tett, és csak kevés a vétke, az előbb a szenvedés honába tér, ahol hamarosan megtisztul csekély bűnétől, és akkor az örök gyönyörűség honába emelkedik. Édes a béke a kínok után, ám keservesebb a gyötrelem, amely az ég békéjét követi. A gonosznak nagyobb lesz szenvedése, ha előbb az égi létet megízleli, a megtisztult lélek viszont jobban gyönyörködik a mennyei létben, ha előbb megismeri a gyötrelmet, amelyet a bűnért kell fizetni.” Ennek a sajátos minősítő rendszernek a nyomai egyébként a keresztény kultúrkörben is fellelhetők. Az apostolok hitvallásának nevezett imádságuk a “Hiszekegy” szerint Jézus sem került azonnal a mennyországba. Halála után a pokolba jutott, ahol három napot kellett eltöltenie. Egy mennyei üzenet így szól erről az elbírálási módról: “Amikor megszűnik a testi élete, a földi ember lelkének alá kell szállnia a kárhozat világába. A lelkére tapadt bűnréteg ott szenvedteti őt tovább. A testi létében megjavított, átszellemisített, magasabb frekvenciára emelt rezgési energiáját azonban magával viszi, mint az ő “kincsét”. A fejlett szellemek ezt képesek tudatosan átélni, és békésen figyelik a minősítő törvények munkáját.

Emberi bölcsességek
Életünket az isteni tanításokon túlmenően az egyszerű földi halandók által alkotott bölcs mondások is irányítják. A teljesség kedvéért lássunk ezekből a több évezredes tapasztalatokon alapuló szállóigékből is néhányat, melyek különböző híres emberektől származnak. Korok szerint haladva kezdjük a sort Euripidész örökérvényű mondásával: “Őrült, aki halni vágy, még a rút élet is szebb, mint a szép halál.” Továbbhaladva Kung Fu-ce: “A bölcs büszke, de nem kevély, az ostoba kevély, de nem büszke. Mondd el és elfelejtem; Mutasd meg és megjegyzem; Engedd, hogy csináljam és megértem. A bölcs mindent magában keres, a balga mindent másokban. Ha erőd kevés, akkor félúton kidőlsz, de ne feküdj le már az út elején.” Lao-ce: “Aki úgy szereti és becsüli az országot, mint önmagát, az méltó a kormányzásra. Az eredethez visszatérni, annyi mint megnyugodni. Aki kapni akar, tanuljon meg adni. Aki sokat gyűjt, sokat veszthet.” Lia-Csin: “Sokat kell olvasnod ahhoz, hogy megtudd, milyen keveset tudsz.” Thuküdidész: “A hatalom valamennyi megnyilvánulása közül az önmérséklet a legnagyobb hatású.” Zoroaszter: “A világ a menny és a pokol erőinek küzdőtere.”
Pál apostol zseniális megfogalmazása szerint: “A hit a remélt dolgok bizonyosságként való megélése.” Más megfogalmazásban: “A hit a nem látható dolgok bizonyossága.” Az ember arra született, hogy szenvedjen. Mid van, amit nem kaptál? Ha meg úgy kaptad, miért dicsekszel vele? Buddha: “Az élet szenvedés. Amíg elménk telítve van vágyainkkal, az élvezetek iránti sóvárgással, addig csak szenvedés lehet a sorsunk, mert minden élvezet mögött ott leselkedik a büntetés. Ha meg akarod ismerni múltadat, nézd meg a mostani életedet; Ha meg akarod ismerni jövődet, vess egy pillantást a jelenre. A tutaj arra jó, hogy átkelj vele a folyón; Utána már felesleges a hátadon cipelni. A gyűlöletnek csak a szeretet vethet véget.” Arisztotelész: “A műveltség jó sorsban ékesség, balsorsban menedék. Úgy gondolkodj, mint a bölcs, de úgy beszélj, mint az egyszerű emberek.” Julius Caesar: “Az emberek azt hiszik el, amit szeretnének.” 
Ellenségei Diogenész szemére vetették, hogy tisztátalan helyekre jár. Erre a görög bölcs így válaszolt: “A Nap is jár ezeken a helyeken, mégsem mocskolódik be. Barátai azt kérdezték tőle, hogy egy férfinak mikor érdemes gondolni a házasságra. A ma is helytálló válasz így szólt: “Fiatalnak még nem, öregnek már nem.” Démokritosz: “Némelyek városok felett uralkodnak, de asszonyoknak szolgálnak. Élet ünnepnapok nélkül, hosszú út vendégfogadók nélkül.” Kallimakhosz: “A szerelem üldözi azt, ami elillan, és elfordul attól, ami kínálja magát.” Li Ta-po: A rózsa nem élhet fény nélkül, a nő nem élhet szerelem nélkül.” Hésziodosz: “Az ínség örök vendég annál, aki tétlen.” A delphoi jósda üzenete: “Ismerd meg önmagad, és tudni fogod a sorsodat; Mert a sorsod te vagy; Jellemed, személyiséged alakítja, formálja a jövődet; Fogadd el önmagad, és el tudod fogadni majd a sorsodat is; Változtass magadon, és változni fog a jövőd is.” Egy ókori bölcs így összegezte ezt a tanácsot: “Szeretnéd tudni, hogy mit hoz a jövő? Teremtsd meg a jövőt!” A modern kor ezzel a mondással egészítette ki az ókori bölcsességeket: “Csak az marad változatlan, aki változtatni tud.” Korunk filozófusa, Schopenhauer is foglalkozott ezzel a gondolattal. Ő erre az örök igazságra jött rá: “Egyedül a változás állandó.” Agathon: “A múltat még Isten sem tudja megváltoztatni.” Epiktétosz: Nem a dolgok határozzák meg az ember életét, hanem az a felfogás, amit a dolgokról alkotnak.” 
Amikor Antiszthenészt megkérdezték, hogy miért járnak a bölcsek a gazdagokhoz és nem megfordítva, így felelt: “Mert a bölcsek tudják, hogy mire van szükségük, de a gazdagok nem; Különben ezek is jobban vágyódnának a bölcsességre, mint a pénzre. Senki sem gyógyítja meg a bolondot azzal, hogy ő is megbolondul. Figyeljünk oda ellenségeinkre, mert ők az elsők, akik felfedezik hibáinkat. Mint a vasat a rozsda, úgy emészti az irigy embert saját lelke. Olyan élvezeteket keress, amelyek a munka nyomában járnak, és nem előtte.” Pinarius Rufus: “Ki mint vet, úgy arat.” Jézus: “Az igazság szabaddá tesz benneteket. A gyertyát nem a véka alá kell rejteni, hanem a gyertyatartóba kell tenni, hogy világosságot adjon mindazoknak, kik a házban vannak. Amivel csordultig van a szív, azt szólja a száj. Mert ahogy fontolgat az ember, olyan ő. Ahol a kincsetek, ott a szívetek. Őrizkedjetek a hamis prófétáktól, mert juhok képében jönnek el hozzátok, holott ragadozó farkasok. A Paradicsomban több helye van egy megtérő bűnösnek, mint száz igaznak.” A következő mondás Máté evangélista nyomán vált közismertté: “Senki sem lehet próféta a saját hazájában.”
Már Alkman is tudta, hogy: “A tapasztalat a bölcsesség kezdete.” Szophoklész: “A némaságnak hatalmas súlya van. Az önhittség nyomán csak balsiker terem.” Ennek az aforizmának a kevésbé fennkölt népi változata így hangzik: “Az öndicséret büdös.” Cicero: “Az elme betegségei sokkal pusztítóbbak, mint a test betegségei. Ebül szerzett jószág, ebül vész el.” Sallustius: “A félénket is bátorrá teszi a szükség. A gyávaság senkit sem tett halhatatlanná.” Ez a bölcs megállapítás később ezzel a mondással egészült ki: “A gyáva százszor hal meg, a bátor csak egyszer.” Korunk gondolkodói hozzátették még, hogy: “Bátor csak az lehet, aki ismeri a félelmet; Aki nem ismeri a félelmet, az nem bátor, hanem vakmerő.” Horatius: “Okos tanács nélkül az erő letör. Ragadd meg a pillanatot!” Az újkorban a Nobel-díjas Carlo Rubia így fogalmazta meg a siker előfeltétele: “Adott pillanatban jó helyen lenni.” A hálapénz már az ókorban is problémát okozott. Szóránosz, az I. század nőgyógyásza ezt a kompromisszumos megoldást ajánlotta: “Fogadd el, amit adnak, de ne követeld, amit nem adnak.” Livius: “A késedelem veszedelem. Jaj a legyőzötteknek. Jobb később, mint soha.” Propertius: “Állhatatosság és hűség a szerelemben igaz kincs.” Platon: “A szerelem vak. Hasonló a hasonlónak örül.”
Íme egy ismert közmondás Theognisz-tól: “Tévedni emberi dolog.” Anakreón: “Az istenek a nőknek fegyverül adták a szépséget.” Szókratész: “A férfinak előnyös a házasság; Ha jó feleséget talál, boldog lesz; ha rosszat, bölcs lesz. A test a lélek hangszere. Megölhettek, de ártani nem tudtok nekem.” Phaedrusz: “Király se lennék ott, ahol nem vagyok szabad.” Publilius Syrus: “Gyorsan jön a veszedelem, ha lebecsüljük. A fontolgatással gyakran elmúlik az alkalom. Egyetlen hajszálnak is van árnyéka. A szerencsét könnyebb megtalálni, mint megőrizni. A szerencse üvegből van; amikor a legjobban ragyog, akkor törik el. Megkettőzi bűnét az, aki nem szégyelli. A nélkülözőnek sok minden hiányzik, a kapzsinak minden. Önmagát ítéli el a bíró, ha felmenti a bűnöst. A botlás másodszorra már hiba. Soktól kell félnie annak, akitől sokan félnek. Latolgatni tízszer kell, dönteni csak egyszer. Semmit sem szeret jobban a vágy, mint amit nem szabad. Amikor szerelmes vagy nem vagy eszednél, mert ha eszednél vagy nem vagy szerelmes. Az asszony vagy szeret, vagy gyűlöl; harmadik eset nincs. Nehezen adódik az alkalom, de könnyen elvész. Kedves a tövis is, ha mellette a rózsa.” 
Nagy emberismeretre vall Cato mondása: “Gyanakvással tele, kinek rossz a lelkiismerete.” Seneca: “Késő a takarékosság, amikor már fogytán a vagyon. Nem az a szegény, akinek kevés a vagyona, hanem az, aki többet kíván. A szalmafedél ugyanúgy megvédi az embert, mint az aranyos tető. A lovat nem teszi jobbá az aranyos kantár. Az igazság beszéde egyszerű. A derűre ború jön, a borúra meg derű. A gyógyulni akarás a gyógyulás része. Sehol sincs az, aki mindenütt van. A sors ritkán keresztezi a bölcs útjait. Az erényt tanulni kell. Ne annyit markolj, amennyit szeretnél, hanem amennyit a kezedben bírsz tartani.” Ma már ezt a mondást egyszerűbben használjuk: “Ki sokat markol, keveset fog.”
Úgy látszik, már Theophrasztosz idejében is aktuális volt ez az aranyigazság: “Az idő pénz.” Vergilius: “A szerelem mindent legyőz.” Petronius: “Bármit tanulsz, magadnak tanulod. Szükségben mutatkozik meg az igaz barát. Kéz kezet mos. Ami ma nincsen meg, meglesz holnap. Amilyen az úr, olyan a szolga. A hal úszni akar.” Vespasianius: “A pénznek nincs szaga.” Plinius: “Nincs olyan rossz, amelyben ne lenne valami jó is. Az irigység a kisebbrendűségi érzés megnyilvánulása.” Quintilianus: “Semmi sem gyötör jobban, mint a meghiúsult remény. A lelkiismeret jobban vádol ezer tanúnál.” Ez utóbbi mondást ma már így használjuk: “A lelkiismeretnél nincs szigorúbb bíró.” Martialis: “Szeretetre vágysz? Szeress!” Tacitus: “Mindenki magának tulajdonítja a sikert, a balszerencsét viszont másnak róják fel. Messziről nagyobb a tisztelet. Inkább tisztes halált, mint gyalázatos életet.” Suetonius: “A kocka el van vetve. Lassan járj, tovább érsz. A róka megváltoztathatja a szőrét, de nem a természetét.” 
A bibliai elvek a Római Birodalomban sem voltak ismeretlenek. Erre vall Marcus Aurelius bölcs intelme: “Nem az a fontos, hogy velünk mit tesznek, hanem az, hogy mi mit teszünk. Életünk olyan, amilyenné gondolataink teszik.” Balbus: “Háborúban az embert a kard, békében a fényűzés sebzi meg. Gyakran a nagy tolvajok büntetik meg a kisebbeket. Óvakodj attól, hogy mások bajából örömöd támadjon. Erkölcseiddel tündökölj, s ne a vagyonoddal. Amit te magad nem tudsz elviselni, arra ne adj parancsot másoknak. A hallgatást ritkán, a beszédet gyakran megbánjuk.” Khilon: “Ne legyen gyorsabb a nyelved, mint az eszed.” Nazianzénosz: “Addig üsd a vasat, amíg meleg.” Hieronymus: “Amilyen a kezdet, olyan a befejezés. Ajándék lónak ne nézd a fogát.” I. Leó pápa: “Hatalmasabb a példa a szónál.” Valluvar: “Magának él, aki nem szeret. Ki a jót feledi, balga; de még balgább az, aki a rosszat feledni képtelen. A szerencse istenasszonya odatalál a szívósan igyekvő emberhez. Ahol a szemek beszélnek, ott szavakra már nincs szükség.” 
“Más kárán tanul az okos, a saját kárán a bölcs.” Ennek a mondásnak az eredeti változata még így hangzott: “Magam kárán lehetek okos.” Camus pedig ezt írta a botlások hasznáról: “Az ésszerű és az ésszerűtlen ugyanarra a tudásra vezet.” Az előző aforizmával szolgáló Rollenhagen további bölcs mondásai: “Vak tyúk is talál szemet. Aki a veszélyt szereti, általa vész el. Aki könnyen hisz, könnyen megcsalatik.” Plautus: “Gyakorlat teszi a mestert. A megtörténtet nem lehet meg nem történté tenni. Ember embernek farkasa.” Szomorú, hogy ez a helyzet semmit sem változott az elmúlt kétezer év során. A jelenlegi farkasvilágban mondta valaki, hogy: “Minél több embert ismerek meg, annál jobban kedvelem a kutyámat.” Alcuin: “A nép szava, Isten szava.” I. Lothar: “Az idő változik, és vele együtt mi is.” Firdauszi: “A lét csak csaló kép, nem oszt, nem szoroz, hisz egyként elillan, mi jó, s mi rossz.” Rusztaveli: “Ki bánatot sosem ismert, az boldogságot meg nem ért.” Eckhart mester: “A szenvedés a leggyorsabb paripa, amely a tökéletességhez visz benneteket.” Albertus Magnus: “Minden érv közül a tekintélyen alapuló a leggyengébb.” IV. Károly: “Ahány nyelvet beszélsz, annyi embert érsz.” Ezt az állítást később Schopenhauer így módosította: “Nem az a fontos, hogy ki hány nyelven beszél, hanem az, hogy mit mond.” Véleményét arra alapozta, hogy egyszer bemutattak neki egy csodálatosnak mondott embert, aki hét nyelven beszélt. A filozófus így vélekedett róla: “Ez az ember valóban hét nyelven beszél, de mind a héten ostobaságokat.”
Bethlen politikusokhoz, uralkodókhoz intézett tanácsa: “Nem mindig lehet megtenni, amit kell; de mindig meg kell tenni, amit lehet.” Bonaventura: “Ahová az értelem nem hatol be, oda eljut az érzés.” VIII. Bonifác: “A hallgatás, beleegyezés.” Dante: “Ne kérdezz többet, mint amennyi a hasznodra válik. Hol nincs bűnbánat, ott nincs feloldozás sem.” Boccaccio: “Amilyen az adjonisten, olyan a fogadjisten. Nem dicsősége a sasnak, ha legyőzi a galambot. Kemény élete van annak, aki hozzá nem illő asszonyba botlik.” Kempis: “Tűz próbálja meg a vasat, az igaz embert pedig a kísértés. Ember tervez, Isten végez. Az elveszett idő nem tér vissza. A láng nem csap fel füst nélkül.” Leonardo Da Vinci: “A természet nem szegi meg törvényét. Minden mindenből ered, és minden mindenné válik. Ha a szeretett lény alacsonyrendű, a szerető is lealacsonyul.” Pathelin: “Ha az ember nem lát utána, hamar felkopik az álla.” Assisi Szent Ferenc: “A boldogság ott található, ahol manapság senki sem keresi; az alázatban és a szolgálatban.”
Rabelais, a reneszánsz író szerint: “A kifogástalan neveltetésben részesült nemes lelkű embert olyan ösztön és tapintat vezérli, mely szüntelenül erényes cselekedetre készteti; A bűntől visszatartja, ez adja meg emberi méltóságát. A primitív lelkű ember viszont hajlamainál fogva mindig a rosszra törekszik, a tiltott dolgokhoz vonzódik, bűnös gondolatok uralják elméjét. Evés közben jön meg az étvágy.” Tob: “Szép rózsát sem szakíthatsz szúró tövise nélkül; méz, édes illat sincs fanyar társa nélkül.” Ma már ennek a szállóigének ezt a kevésbé költői változatát használjuk: “Nincsen öröm üröm nélkül.” Machiavelli: “Legbiztosabb erődítmény a nép szeretete. Nem az az erős, aki sohasem bukik el, hanem az, aki mindig feláll.” Montaigne: “A szokás elhomályosítja a dolgok igazi arcát. Minden mozdulatunk árulkodik mivoltunkról. Céltalan hajósnak nem kedvez a szél. Ennek az aforizmának közmondásként ismert változata így hangzik: “Aki nem tudja merre tart, annak mindig rossz felől fúj a szél.” Chaucer: “A nők legfőbb vágya az uralom, akár a kedvesen, akár a férjen, a feszes gyeplő ott legyen kezében. Férfiembernek a feleség hű társ, öröm kútja, s jó menedék. Kinek a szegénysége nem bilincse, akkor is gazdag, hogyha nincs egy inge.” 
Terentius így biztatott bennünket: “Bátraké a szerencse. A nők szeszélyét ismerem; nem kíván, ha kell, de öledbe hull, ha nem kell.” Ezt az aforizmát a későbbiek során Eca de Queiroz így fogalmazta át: “Az asszony olyan, mint az árnyék; Ha szaladsz utána, elfut előled; ha szaladsz előle, ő fut utánad.” Hésziodosz: “Gazdag csűrt szimatolva tőrbe ne csaljon az asszony, se ringó derekával, se hízelgő fecsegésével; mert tolvajban bízik az, aki ilyen asszonyban bízik.” Giordano Bruno: “Ha az első gombot rosszul gomboljuk be, az egész kabát rosszul lesz begombolva.” Cervantes: “Egy fecske még nem hoz tavaszt. Silány marad az, aki magát silánynak tartja. A kakas is úr a maga szemétdombján. Kivétel nélkül nincs szabály. Az erényes nő szépsége olyan, mint távoli tűz és kard; Az első nem égeti, a második nem sebzi meg az illetőt. Nincs az a zár, felügyelet, retesz, ami jobban megőrizné a hajadont, mint tulajdon erénye.” Crebillon: “Sok nőnek csak azért marad meg az erénye, mert sosem kérték tőle.”
Idézetek a Talmud-ból: “Uram, szabadíts meg a barátaimtól, az ellenségeimmel magam is elbánok. Akit egyszer megmart az eb, az már az ugatásától is fél. Az igazság önmagáért szól. Aki az idegenben a testvérét nem látja, az előbb-utóbb a testvérét is idegennek látja. Ne az edényt, hanem a tartalmát nézd. Amilyen az anyja, olyan a lánya. Ennek a mondásnak a népi változata így hangzik: “Nézd meg az anyját, és vedd el a lányát.” Coke: “Az én házam, az én váram.” Lope de Vega: “Mindent a maga idejében. A szavak kerítők. Egy nőt feledni éppen azért nehéz, mert jólesik rá az emlékezés. A nők varázsának fele mindig dekoráció. Ha arra gondolsz csak, mi rajta csúnya, nincs ki iránt szerelmed el ne múlna. Ki nem hajol a józan ész szavára, mindig magának lesz belőle kára. A falnak is füle van. A pénz olvasva jó. A kishitűnek rosszul megy sora.” Egy kis biztatás újkori pszichológusainktól: “A hit teremtő és fenntartó erő.” Ninon de Lenclos: “Minden férfi úgy bánik a nővel, ahogy lehet.” Brant: “Ki pénzért nősül, sorsa nem lesz más, mint perpatvar, jaj, civakodás.” Luther: “A pénz nem boldogít.” Jelenlegi anyagias világunk ezt az aforizmát így módosította: “A pénz nem boldogít, de nélküle nem boldogulsz.” Paracelsus: “A böjtölés a legjobb orvosság.” Marlowe: “Az ember annyit ér, amennyit változtat a világon. Ki gyönyörnek él, gyönyör lesz a veszte.” 
Ez a gyakran idézett aforizma Francis Bacon-től származik: “A tudás hatalom.” Shakespeare: “Szükséggel együtt nő meg a remény. Árulónk a kétség; Attól foszt meg, mit könnyen elérnénk, ha mernénk. A természet ingyen nem adja kincsét. Mit ér a tanács ott, ahol összevész a gonoszság és a józan ész. Derék ember számára nincs jobb cégér, kérges kezénél. Vétkesek közt cinkos, aki néma. Bűn bűnt vonszol magával. Színház az egész világ. Mindnyájan színészek vagyunk az élet színpadán, és az általunk választott szerepet játsszuk. A kaszással amely holnap elragad csak úgy dacolhatsz, ha gyermeked marad. Heves tűz hamar kiég. Korán nyíló virág, korán hervad. A természet csinos burokba gyakran csak férget rejt. A nyomor még a Vesta-szüzet is megtántorítja. Önmagában semmi sem jó vagy rossz, a gondolataink teszik azzá. Az állítás nem bizonyosság. Légy hű önmagadhoz mindenek felett. Aki szereti a talpnyalást, méltó a talpnyalóhoz. Az öröm leghívebb szószólója a csend. A szó eszme nélkül sosem hatol a mennybe. Csapás előtt mindig vidám az ember, de a szerencsét gond előzi meg. A hencegőből könnyen ez marad: megtalálják benne a szamarat.” Ben Jonson: “Rágalomra legjobb válasz a hallgatás.” Richelieu: “A nagy tűzvész is szikrából támad.” Komensky: “A pénz könnyebben megy, mint ahogy jön.” Addison: “Mihelyt habozik, elveszett az asszony.” Descartes: “Hiába van valakinek esze, ha nem tudja használni. A beszédhez igen kevés ész is elég.” Corneille: “Kettős a fájdalom, ha rejtjük kínjainkat.” 
Ezt a modern közmondást, hogy: “A szükség törvényt bont.” Cromwell még így fogalmazta meg: “A kényszerűség nem ismer határt.” Tetteink mentegetésére gyakran használjuk ezt a mondást is: “A cél szentesíti az eszközt.” Gracián: “Annyit érünk, amennyit tudunk. A szerencse is belefárad, ha sokáig a hátán kell hordania valakit. Légy előbb önmagad ura, azután másoknak is ura lehetsz. A bölcsnek több haszna van ellenségeiből, mint az ostobának barátaiból. Hagyd el a dolgokat, mielőtt még azok hagynak el téged. Akinek vaj van a fején, ne menjen a napra. A döglött oroszlán sörényét a nyulak is megcibálják. A citromot kifacsarják, és eldobják. Aki meg tudja mutatni mit ér, kétszer annyit ér. Ne tégy semmit első felindulásodban. Az átmeneti visszavonulás később még győzelmet hozhat. Aki magának tetszik, mindenki másnak visszatetszik. A tiszteletet nem lehet kierőszakolni, azt ki kell érdemelni. Ne kezdj olyannal, akinek nincs vesztenivalója. Semmi sem kíván több tapintatot, mint az igazság; Elmondásához ugyanannyi hozzáértés kell, mint az elhallgatásához. Ha élni akarsz, hagyj másokat is élni. Még a legbutább embertől is lehet tanulni valamit. A baj nem jár egyedül.” Mazarin: “Bizalmaskodásból lesz a szemtelenség.” 
Ma is sok fiatal számára szolgálhatna megszívlelendő tanácsként Vogelweide intelme: “Az ifjak fő szabálya: jól ügyelj a szádra!” La Rochefoucauld: “A féltékenységben több a hiúság, mint a szerelem. Semmilyen álarc sem takarhatja el a szerelmet ott, ahol van; és nem színlelheti ott, ahol nincs. Az ész mindig a szív balekja. A távollét a kis tüzeket kioltja, a nagy tüzeket fellobbantja. A szerelem akárcsak a tűz, nem lehet meg örökös lobogás nélkül; mihelyt megszűnik remélni vagy félni, kialszik. Az ész nem sokáig tudja játszani a szív szerepét. Sokkal könnyebb elfojtani az első vágyat, mint kielégíteni mindazokat, amelyek követik. A szerelemből mindig az gyógyul ki hamarabb, aki előbb szakít. Semmi sem gátolja annyira, hogy természetesek legyünk, mint az, ha természetesnek akarunk látszani. Nagyobb erények kellenek a jó sors, mint a balsors elviseléséhez. A bölcsesség a léleknek az, ami a testnek az egészség. Az irigység engesztelhetetlenebb, mint a gyűlölet.” Spinoza: “Mindenkinek annyi a joga, amennyi a hatalma. Minél többet tudunk a világ dolgairól, annál többet tudunk Istenről.”
Ez az örök érvényű szállóige eredetileg Adam Smith-től származik: “A becsületesség a legjobb politika.” Logau: “Ahova a szerelem beköltözik, onnan az ész kiköltözik. Önmagunkkal vívni a legszörnyűbb viadal; Önmagunkon győzni a legnagyobb diadal” Grimmelshausen: “Addig nyújtózkodj, ameddig a takaród ér.” La Fontaine: “Soha ne mondd a kútnak, hogy nem kérsz a vizéből. Mindig az erősebbnek van igaza.” Molière: “Az ész szavára fütyül a szerelem.” Racine: “Nincs oly titok, amit az idő fel ne fedne.” La Bruyère: “A hirtelen támadt szerelemből lehet a legnehezebben kigyógyulni.” Ekkor már csak az öreg bölcs tanácsa segít; Arra a kérdésre, hogy: Mit tehetünk, ha első látásra halálosan beleszeretünk valakibe? – ezt tanácsolta: “Nézzük meg másodszor is, de most már alaposan.” Fénelon: “A közömbösség a lélek legsúlyosabb betegsége.” Lamarck: “Könnyebb az igazságot felismerni, mint elismertetni.” Fontenelle: “Ha megfosztanánk az embereket ábrándjaiktól, akkor mi örömük maradna az életben? A boldogság egyik akadálya, hogy mindig túl nagy boldogságot várunk. A boldogságnak az a legnagyobb titka, hogy egyetértésben éljünk önmagunkkal. Nehéz annyira dicsérni valakit, hogy hazugnak érezze a dicséretet. A mag sokszor becsesebb a növénynél.” Janus Pannonius: “Minek javítani ott, ahol csapnivaló az egész.” 
Ezzel az elmés szójátékkal Seume ajándékozott meg bennünket: “A lustaság a test ostobasága, az ostobaság a szellem lustasága.” Rembrandt: “Ha segítő kézre van szükséged, ott lóg a karod végén.” Jevtusenko: “Ne a tükröt átkozd, ha a képed ferde.” Vauvenargues: “A munka gyümölcse a legédesebb élvezet. A nagy gondolatok a szívből fakadnak. A világosság a mély gondolatok ékessége. Legbiztosabb támogatónk a tehetségünk. A magány az elmének az, ami a diéta a testnek.” Madam de Sévigné: “A nagy hal megeszi a kicsit. A szívnek nincsenek ráncai. A halálos ágyon már késő megváltozni.” Destouches: “A távollevőknek soha sincs igazuk.” Pope: “Dühösnek lenni annyi, mint mások hibáját magunkon megbosszulni. A nő úgy tesz a férfiakkal, mint a sakkjátékos a bábukkal; Nyúl az egyikhez, de a szeme már a másikon van, hátha azzal előnyösebb húzást tehet.” Samuel Johnson: “A pokol útjai jó szándékkal vannak kikövezve.” Helvetius: “Minden nép azzá válik, amivé törvényei teszik.” A fél Európát meghódító Napóleon így vélekedett a szerelemről: “A szerelemben csak futással lehet győzedelmeskedni.” Minden bizonnyal saját tapasztalatain alapul ez a mondása is: “A magasztostól a nevetségesig csak egy lépés.”
A történelem már számtalan esetben igazolta Beethoven megállapítását: “A gyűlölet magától visszaszáll azokra, akik táplálják.” Egy sokat szenvedett ember bölcsessége tükröződik ebben a mondásában is: “Tartós örömet csak magadban és hivatásodban lelhetsz.” William Blake: “Álló víztől csak mérget remélhetsz. Akinek az arca nem áraszt fényt, abból sosem lesz csillag. Egy madár sem száll túl magasra, míg saját szárnyain száll. Nem tudhatod mi elég, míg nem tudod mi több az elégnél. Gyönyör ejt teherbe, de a szenvedés szül.” Voltaire: “Az asszony olyan, mint a szélkakas, csak akkor állapodik meg, ha már megrozsdásodott.” Casanova: “Valamit rosszul tudni, rosszabb, mint nem tudni.” Goldoni: “A nők állhatatosabbak a gyűlöletben, mint a szerelemben. Két veszekedő között a harmadik örül.” Szuvorov: “A gyorsaság szükséges, a sietség káros.” Wieland: “Nem látni a fától az erdőt.” Herder: “Kinek sok adatott, attól sokat várnak.” 
Carlyle szerint: “A szemérem minden erkölcs anyja. Az erény csak akkor növekedik, ha nem vetődik rá fény; Ha világosság éri, vagy ha szemedet reá veted, a gyökér kiszárad, és a növényen nem nő több virág. A némaság mély, mint az örökkévalóság, a beszéd sekély, mint a tovatűnő idő. Minél többet ér egy beszéd, annál több mögötte a hallgatás. Az értéket nem az adja, ami látszik, hanem az, ami láthatatlan. Goethe: “Aki sohasem ette kenyerét könnyezve, aki gondterhes éjszakán sohasem sírt az ágya szélén, az nem ismeri a túlvilági erőket. A merészségben bűverő van. Ki nagyot akar, magát zabolázza. A tudással nő a kételkedés is. Korlátok között mutatkozik meg, ki a mester. A művészet a kimondhatatlan tolmácsa. A hatalom ne beszéljen, hanem cselekedjen! Ha olyannak látjuk az embereket amilyenek, akkor rosszabbá tesszük őket; Ha viszont úgy kezeljük őket, mintha azok lennének, aminek lenniük kellene, akkor segítjük őket azzá válni, amivé képesek.” Annak idején már Shakespeare is foglalkozott ezzel a nemes gondolattal, és ő a következő módon fogalmazta meg a tanácsát: “Ha valakiből ki akarsz hozni egy bizonyos tulajdonságot, tégy úgy, mintha az elérendő erény máris egyik alapvető vonása lenne; Előlegezd meg a jó hírnevet, amelyet ki szeretnél fejleszteni benne, és roppant erőfeszítést tesz majd, nehogy csalódást okozzon neked.”
Benjamin Franklin-t elsősorban sikeres feltalálóként tartják számon, de íróként szintén nagy népszerűségre tett szert. Tőle származnak ezek a közmondássá vált aforizmák is. “Sok kicsi sokra megy. Ha jó vagy másokhoz, magadhoz vagy a legjobb. Segíts magadon, az Isten is megsegít. Ami fáj, az nevel.” Joubert: “Ne vágd ketté, amit kioldhatsz. A bölcsesség a gyengék ereje. Nincs hasznosabb dolog, mint felismerni, hogy tévedtünk. Az ész figyelmeztet arra, hogy mit kell elkerülnünk; de a szív mondja meg azt, hogy mit kell cselekednünk. Nem lehet boldog az, aki nem akar az lenni. Aki tanít, az kétszeresen tanul. A nyomor elfojtja, a gazdagság felszítja a szenvedélyeket. Az ember nem más, mint testbe öltözött lélek.” XVIII. Lajos: “A pontosság a királyok udvariassága.” Hegel: “Érdek nélkül semmi sem jön létre. Szép az, ami érdek nélkül tetszik.” Rousseau: “Ember, ne kutasd a rossz okát, te magad vagy az. A sikert felejtsd el, a balsikerekre pedig mindig emlékezz vissza. Nem az a szabadság, hogy azt teheted amit akarsz, hanem hogy nem kell megtenned, amit nem akarsz.” Cabet: “Mindenki egyért, egy mindenkiért.” I. Lipót: “Egységben az erő.”
Metternich nem csak híres politikus volt, hanem neki tulajdonítják ezt a mély emberismeretre valló mondást is: “Semmi sem sebez jobban az igazságnál.” Rückert: “A jó házasságnak a férfi a feje, de szíve a nő.” Heine: “Sohasem lehet tudni a nőnél, hol végződik az angyal, és hol kezdődik az ördög. Csak az nem fél, aki balga.” Balzac: “A nőknek megvan az a képességük, hogy egyetlen szempillantás alatt mindent meglássanak. A szerelem olyan, mint a szél; az ember sohasem tudja, hogy honnan támad rá. A nők, ha szeretnek, mindent megbocsátanak nekünk, még ballépéseinket is; De ha nem szeretnek, semmit sem néznek el nekünk, még erényeinket sem.” Schopenhauer: “A véletlen is szükségszerűség. Ritkán gondolunk arra, amink van, és túl gyakran arra, amink nincs; Ez a magatartás több nyomorúságot okozott már az emberiségnek, mint az összes háború és járvány együttvéve.” Kölcsey: “Minden ismeret kútfeje a tapasztalás. Hass, alkoss, gyarapíts; s a haza fényre derül.” Schiller: “Tiszteld a nőket, ők szövik és fonják földi sorsunkba a mennyei rózsát. A sors felemeli az embert, amikor szétmorzsolja. Jótékony a tűz ereje, amíg az ember bír vele. Gazdaasszonyi gond tart össze vagyont. Ki tudja, hogy az idő méhe mit rejt magában. A bűn feladja önmagát. A mór megtette kötelességét, a mór mehet.” Végül: “A változatosság fűszerezi a gyönyört.” Ennek a kétszáz évvel ezelőtt született mondásnak az általánosan ismert változata ma már így hangzik: “A változatosság gyönyörködtet.” 
Idézzünk fel néhányat az újkorban keletkezett aforizmák közül is. Vörösmarty: “Határozz, és kimondtad sorsodat. Ábrándozás az élet megrontója, mely kancsalul festett egekbe néz.” id. Dumas: “Keresd az asszonyt!” Hugo: “A legnemesebb boroknak is van seprőjük. Rettenetes, ha a gyűlölet a vizsgálóbíró. A népszerűség aprópénzre váltott dicsőség. Ó, hogyha elbukott, ne káromold a nőt! Ki tudja mily teher nyomá, s ejté el őt?” Széchenyi: “Akkor élsz, ha másokért élsz. Az ember annyit ér, amennyit használ. A szerelem nem okoskodik; ha okoskodik, akkor már nem szerelem.” Kossuth: “A múlt a jövendő tükre. A félelem mindig rossz tanácsadó. A magyar még a saját kárán sem okul. Az eltiport nemzet újjászületik, de öngyilkos nemzetnek nincs feltámadás.” Emerson: “A természet kerekei nem rozsdásodnak be. Önbizalom a siker egyik titka. A tett erőt gerjeszt. A jó modor apró áldozatokból épül fel. A legélesebb szemű vadász a világon a szerelem. A nagyság a jövőre apellál. A dolgok, amelyek neked vannak szánva, feléd gravitálnak. A hasonló csak hasonló által ismerhető meg.” George Sand: “Az asszony akkor a legerősebb, ha gyöngeséggel vértezi fel magát. A megvetés és a szerelem gyakran édestestvérek.” Andersen: “Ahol a jólét megtelepszik, onnan nehezen áll tovább.” Korr: “Elkerült bajokból tevődik össze a boldogság.” Tennyson: “A létezés még nem élet.” Mások ezzel egészítették ki ezt a megállapítást: “Az emberek úgy élnek, mintha sose halnának meg, és úgy halnak meg, mintha sose éltek volna. Sok embert az tart életben, hogy elherdálja az életét.” Dickens: “A halogatás időlopás.” Goncsarov: “A ravaszság olyan, mint az aprópénz; nem lehet sokat venni érte.” Kierkegaard: “Az ártatlanság tudatlanság.” Freytag: “A politika alapja a kompromisszum.” Garay: “Boldog csak úgy lehet férfipálya, ha méltó hölgy a koronája.”
Isten semmit sem ad ajándékba. A kimagasló tehetséget vagy testi fogyatékossággal, vagy az emberi gyarlóságok iránti ellenállhatatlan hajlammal terheli meg. Ennek a sorscsapásnak az elkerülhetetlenségét Mommsen a következőképpen fogalmazta meg: “Szenvedély nélkül nincs zsenialitás.” William Jones: “Az emberi törekvés hajtóereje az elismerés utáni sóvárgás. Sir Lloyd Simmons: Ne mássz túl magasra, mert Isten néha megrázza a fát!” Büchner: “Sok jó ember kis helyen is elfér.” Hebbel: “Nem mind arany, ami fénylik.” Pulszky Ferenc: “A kutya ugat, a karaván halad.” Charlotte Brontë: “A szerelem mindenre talál mentséget, csak az aljasságra nem.” Arany János: “Jobb ízű a falat, ha mindnyájan esznek.” Markusovszky: “Ha valaki nem lehet a fény forrása, akkor legalább lámpavivőként világítsa meg mások útját.”– vagyis: Ha nem tudsz szert tenni a tudásra, segíts hozzá másokat. Lyard: “Megfelelő embert a megfelelő helyre.” Tompa Mihály: “Pusztulunk, veszünk, mint oldott kéve, széthull nemzetünk. Szívet cseréljen az, aki hazát cserél.” Amiel: “A nagy lélek csak nagy dolgokra törekszik. Aki visszautasítja a keresztjét, csak súlyosbítja azt. A rossz példa lélekmérgezés.” Eötvös József: “Csak addig vagyunk szigorúak mások iránt, amíg magunkat meg nem ismerjük.” Flaubert: “A bizalmatlanság a biztonság anyja. Ha a lélek nem áradhat ki, magába sűrűsödik. Az emberi butaság határtalan.” Petőfi: “Hol a szabadság, ott van a haza. A virágnak megtiltani nem lehet, hogy ne nyíljék, ha jön a szép kikelet. A szerelem mindent pótol, de a szerelmet nem pótolja semmi. Sokat beszéltek, szépet beszéltek, de ebből a hon még nem él meg; Hiába minden szép és jó beszéd, ha nem fogjátok meg az elejét.” XX. századi költőtársa, Váczi Mihály ehhez azt fűzte hozzá, hogy: “A jót nem elég akarni, tenni kell!” Ide kívánkozik az Indiában élő avatár, Sai Baba elgondolkodtató mondása is: “A dolgos kezek szentebbek, mint az imádkozó ajkak.”
“Az az ember, aki nem csinál hibát, rendszerint semmit sem csinál.” Phelps-nek ezt a mondását ma már egyszerűbben így használjuk: “Csak az hibázik, aki dolgozik.” Madách: “A tett halála az okoskodás. Az élet értelme a küzdés maga. Ember küzdj, és bízva bízzál!” Dosztojevszkij: “A szerelem mindenható, képes újjáteremteni az embert.” Tennesse Williams: A szerelem vak, de a házasságban visszanyered látásodat. Jókai: “A férfi sorsa a nő. Öregember, nem vén ember. A hazugság a gyengék fegyvere. Aki ellenségével szövetkezik, saját testébe mártja a kést.” Butulescu: “A csúszómászók sohasem botlanak meg.” Meyer: “A napnak is van foltja.” Ibsen: “Mindent, vagy semmit. Akinek küldetése van az életben, annak függetlennek kell lennie. Az ügy, amely bűnben fogant, nem győzhet soha.” Puskin: “Az ősök iránti tiszteletlenség az erkölcstelenség első jele.” Mark Twain: “Az egyik rendszer oltárterítője, a következő lábtörlője. Nem az számít ki honnan jött, hanem az, hogy hová tart.” Rodin: “A szépség mindenütt ott van, nem rajta múlik, hogy nem látjuk meg.” Zola: “Az üzlet az üzlet.” Renard: “Amikor már semmire sem számíthatunk, mindenre kell számítanunk. A szelídséggel szemben nincs ellenállás.” Kljucsevszkij: “A szépség jó dolog, de csak akkor, ha nem veszi észre önmagát. Aki nagyon szereti önmagát, azt nem szeretik mások, mert tapintatból nem akarnak a vetélytársává válni.” Renoir: “Ne törekedj a gazdagságra, mert ha megszerezted, megöl az unalom.” A népi bölcsesség is óva int a pénz hajszolásától: “A gazdagság nem tesz többé, csak elvakultabbá.” A középkorban Szent Ágoston ezzel az intelemmel próbálta letéríteni az embereket a meggazdagodás felé vezető útról: “Az ember vagyonának szolgája.”
Csak az önzetlen adakozó értheti meg ennek az aforizmának a jelentését: “Amit nem adtál oda, soha nem lesz igazán a tied.” Lucy Maud Montgomery: “Nem az a fontos az életben, amit kapunk, hanem az, amit adunk.” Bierce: “Az előítélet látható támasz nélküli kósza vélemény.” Hardy: “Azok a próféták találnak meghallgatásra, akik olyan tanokat hirdetnek, amelyeket az emberek már egy idő óta éreznek anélkül, hogy azt pontosan meg tudnák fogalmazni. A szerelemre méltó férfi ritkán érkezik a szerelem órájában. Néha a kezdők látnak legtovább.” Shaw: “Ha egy ostoba ember szégyelli amit csinál, mindig a kötelességére hivatkozik. Egy nő még akkor is emlékszik az első csókra, amikor a férfi már az utolsót is elfelejtette.” Sardou: “A házasság a férfiak számára végállomás, a nők számára első megálló.” France: “A szerelemben az asszony inkább odakölcsönzi, mint odaadja magát. Aki jól szenved, kevésbé szenved. Aki okoskodik, sohasem fog repülni. A háború háborút nemz, a győzelem vereséget.” 
“Kis gyerek kis gond, nagy gyerek nagy gond.” Frederic Mistral ezt az igazságot eredetileg így fogalmazta meg: “Gyermekkel együtt nő a gondod.” Mistral aforizmái közül igen találó a következő is: “A mély gyökerű fák nőnek csak magasra.” Petit-Senn: “A házasság kikötő a viharban, de gyakran vihar a kikötőben.” Nietzsche: “Az ellentmondás elviselésének képessége nagyfokú kultúrára vall. Az önbecsülést erősíti, ha az ember nem adja meg magát a sorsnak. A felsőbbrendű ember nem csak tűri a szükséget, hanem élvezi is.” ifj. Dumas: “A balsors felmagasztalja azt, akit nem tud lesújtani. Ha pénzt kérnek tőled ajándékozz, és ne kölcsönözz; Az ajándék csak hálátlanokat szül, a kölcsön ellenséget. A házasság olya nehéz lánc, amelynek a hordozásához két ember kell.” Bismarck: “Sohasem hazudnak annyit, mint esküvő előtt, háború alatt, és vadászat után”. 
Brecht ezt tanácsolja az emberiség megmentésére vállalkozóknak: “Ha meg akarod változtatni a világot, akkor előbb el kell fogadnod olyannak, amilyen.” Mikszáth: “Pénzen vett szerelemnek ecet az alja. Az író olyan, mint a havasi kürt, csak messziről jó hallgatni. Amit egy nő el akar érni, azt eléri, vagy kéréssel, vagy sírással, vagy édes csókkal. A tanuló azt hiszi, hogy nehéz a munkája, pedig ő csak a kocsi, és a tanító a ló.” Edison: “A lángész: egy százalék ihlet, és kilencvenkilenc százalék verejték.” Eminescu: “Ami növésre termett, nőni sosem szűnhet.” Maupassant: “Aki a célt akarja, az az eszközt is akarja.” Pethe Márton: “Nem való bokréta gyűrött süveg mellé.” Plehanov: “A szerénység csaknem mindig egyenes arányban áll a tehetséggel.” Csehov: “A nők sohasem bocsátják meg a kudarcot.” Bródy Sándor: “A bogáncs sosem fog rózsát teremni.” Gárdonyi: “Isten azért adta a szerelmet, mert józanul nem házasodna senki. A házasság olyan, mint az egérfogó, az egér csak a benne lévő csemegét látja.” Rákosi Viktor: “A legtöbb ember csak azért panaszkodik, hogy leplezze, milyen jó dolga van.” Feleki: “Van, aki hosszan fejezi ki magát, hátha közben eszébe jut valami.” Az ezoterikus tanok szerint: “A sokat fecsegő ember nem a gondolatait közli, hanem annak hiányát.” A türelmesek így bíztatják beszélgetőpartnerüket: “Beszéljen minél többet!” – Közben ezt gondolják: “Előbb-utóbb csak mond valami értelmeset is.”
Carl G. Jung egyszer megkérdezte egy idős rabbitól, hogy: “Manapság miért nincsenek csodák?” A bölcs rabbi egy darabig töprengett, majd csendesen válaszolt: “Mert ma már nincs olyan ember, aki elég mélyen meg tudna hajolni.” A neurózis a nem vállalt szenvedés következménye. Aki nem hatol át szenvedélyei poklán, sosem küzdheti le azokat.” A neves pszichiáter tapasztalatait egy amerikai kollegája William Sadler ezzel a megállapítással egészítette ki: “A tiszta lelkiismeret a legjobb védelem a neurózis ellen.” A népi bölcsesség tovább egyszerűsítette ezt a megállapítást: “A tiszta lelkiismeret a legjobb párna.” Cocteau: “Csak az igazságnak lehet megindító ereje.” Jaures: “Forradalom csak ott lehet, ahol öntudat van.” Sadoveanu: “A meghajtott fejet nem vágja a kard.” Lloyd George: “Az éhezőket nem lehet statisztikával táplálni.” Kipling: “A legártalmasabb kábítószer a szó.” Manet: “Tedd a dolgod, az emberek pedig hadd beszéljenek.” Reymont: “A nyomorúság jobban megedzi az embert, mint a kovács a vasat.” 
Konrad Adenauer: “Igazán fontos döntések előtt soha sem szabad megkérdezni a népet.” Ehhez az államférfiúi tapasztalathoz kapcsolódik Goethe bölcs meglátása: “Nem azt kell adni az embereknek, amit kérnek, hanem azt, amit kérniük kellene.” Gorkij: “Szabad embernek nincs elérhetetlen magasság. Ököllel nem lehet agyonverni az igazságot. Tengernyi vér sem olthatja ki az igazságot. Amit tollad leírt, fejsze nem vágja ki. A tudomány kulcs a világ titkaihoz. Ki hogy él, aszerint gondolkodik.” Ezt a szellemes mondást ma már így használjuk: “Ki mint él, úgy ítél” vagy pedig: “Mindenki magából indul ki.” Davies: “Koldus annak az élete, aki nem bámészkodhat sose.” Maugham: “A békét az szolgálja, ha az utolsó szó az asszonyé.” Thomas Mann: “Csak az alapos lehet igazán szórakoztató. Bölcs az, ki honát hátrahagyja; mert nem tűri, hogy örökre leigázza. A szótlanság elszigetel.” Josih Gilbert: “Unatkozni annyi, mint unalmasnak lenni.” Konstantin Wecker: Aki maga nem tud élvezni, az élvezhetetlen.” 
Móra Ferenc is sokat foglalkozott a női lélek titkával. A szerelem terén már egészen közel járt a megfejtéshez: “A szerelemben a nők nem haragszanak a tolvajra, de megvetik a koldust. A nő addig szép, amíg szeretik. Ne azt nézd, hogy mit tesz az asszony, viselkedésének az értelmét kutasd. Az asszony akkor fecseg leginkább, amikor hallgat.” Rey: “A beteljesülés a férfi számára vég, a nő számára kezdet. Ha okos emberek közé belép egy szépasszony, kész a bolondokháza.” Einstein: “A legszebb, amit átélhetünk, a dolgok titokzatossága. A képzelőerő fontosabb, mint az ismeret. Nem oldhatunk meg egy problémát azzal a gondolkodásmóddal, amely azt előidézte; Ahhoz hogy a világot meg tudjuk változtatni, előbb önmagunkat, a gondolatainkat kell megváltoztatni. Józan észnek az emberek azoknak az előítéleteknek az összességét nevezik, amelyeket felnőtté válásukig beléjük neveltek.” Móricz: “Aki éjszaka legény, az nappal is legyen legény!” Rogers: “Minden mulatságos, míg mással esik meg.” Tolsztoj: “Az igaz hitves segítője, nem pedig akadályozója férjének. Az ég a bűneinkért haragszik ránk, a világ az erényeinkért. A rossz munka rosszabb a lopásnál. Ha jót teszel, légy hálás érte, hogy megtehetted.” Robert Schumann: “Inkább légy minden valamiben, mint valami mindenben.” Wildgans: “Nincs olyan szegény, akinél ne lenne szegényebb.” Joice: “Aki éhes, mérges.” Matthäus: “Nem csak azok hibásak, akik az ostoba helyzeteket előidézik; hanem azok is, akik ezt nem akadályozzák meg.” 
Müller Péter szerint: “Az okos és a bölcs ember között az a különbség, hogy az okosból hiányzik az alázat.” Semmit sem lehet megismerni önmagunk megismerése nélkül. Minél többet tud valaki önmagáról, annál többet tud az életről. A szellem, az ész birodalmában az a legnagyobb, aki a legalacsonyabban van. Az életben nem az a legfőbb kérdés, hogy: Ki vagyok én? hanem hogy: Minek adom oda magam. A világgazdaság nem más, mint a mohó zabálás és az éhhalál közötti kötéltánc. Hamvas Béla: “A valóban nagy emberen nem látszik, hogy nagy ember; Egyetlen árulkodó jel a szerénysége, csendessége, rejtőzködő magatartása. A jól megfogalmazott mondat olyan, mint az eskü: nem lehet megváltoztatni.” Sigmund Freud: “Minél több szeretet és jóság sugárzik belőled, annál több áramlik rád vissza.”
Napjaink reformpolitikusai számára intelmül szolgálhat Pound alábbi mondása: “A rossz törvény a legrosszabb zsarnokság.” Elődeinktől is lenne mit tanulniuk. Tibériusz császár már kétezer évvel ezelőtt azt vallotta, hogy: “A jó pásztor nyírja, és nem nyúzza a nyáját.” Lenin: “Minden mindennel összefügg. Az értelmiséggel nem lehet forradalmat csinálni, mert örökké tépelődik.” Valéry: “A jog a hatalom közvetítője.” Bibó István: “ A szabadság ott kezdődik, ahol megszűnik a félelem.” Rudolf Steiner: “A dolgok általában úgy végződnek, ahogy kezdődnek.” Thoreau: “Hiába vagdossuk le az ágait a rossznak, ha a gyökere sértetlen marad.” Roosevelt: “Ha szörnnyel van dolgod, bánj vele úgy, mint egy szörny.” Pudovkin: “Nincs füst tűz nélkül.” Richard Hughes: “Ha a sors bevert már egy szeget a zsarnok koporsójába, akkor nem tart soká, amíg beveri az utolsót is.” 
Karinthy: “A házasság egy szövetség olyan bajok közös elviselésére, amelyek egyébként nem keletkeznének. A nemek közötti kapcsolatban a férfi annyira lesz férfi, amennyire a nő nőnek tartja magát.” Ezt az ősi bölcsességre alapuló mondást mások ezzel egészítették ki: “Ahhoz hogy a férfi férfi maradjon, kell a nő mellette.” Ady Endre: A szépség börtöne egy okos nőnek.” Géraldy: “A férfi azt hiszi, hogy ő választja a nőt, pedig majdnem mindig a nő választja a férfit.” Cabral: “Várni a legjobbat, felkészülni a legrosszabbra kell.” Saint-Exupéry: “Jól csak a szívével lát az ember; ami igazán lényeges, az a szemnek láthatatlan. A világos látáshoz néha elegendő a nézőpont megváltoztatása. Az ember ledönti a falakat, hogy szabaddá legyen, de ezzel lerombolt erődítménnyé válik, amely a világ minden égtája felé nyitva van.” Molnár Ferenc: “Az asszony olyan, mint a monokli; Elegáns viselet, de nélküle jobban lát az ember. ”
Sokszor bevált már ez a Drabkiná-tól származó stratégia: “Időnként hátra kell lépni, hogy nagyobbat lehessen előre ugrani.” William Strong: “Az egyetlen pillanat, amelyet nem mulaszthatunk el, a siker előtti utolsó próbálkozás pillanata.” Moore: “Ha sosem vallasz kudarcot, akkor nem igyekszel eléggé.” Görgey Gábor: A profizmus alapja a pontosság.” Oscar Wilde: “Ha egy könyvet nem lehet újra és újra elolvasni, az első olvasásnak sincs sok értelme.” Az olyan ember, aki nem a maga módján gondolkodik, egyáltalán nem gondolkodik. Az emberek saját baklövéseiket nevezik élettapasztalatnak. A lélek öregnek születik, de megfiatalodik; Ez az élet komédiája; A test fiatalnak születik, de megöregszik; Ez az élet tragédiája. Az asszonyok adják életünk aranyát, de aprópénzre váltva azonnal vissza is követelik. Az ember először szereti a szüleit, majd meggyűlöli őket, és aztán megbocsát nekik. Az ember külleme mit sem számít, ha nem lelkének tükre. Andrew Carnegie: “Aki gazdagon hal meg, szégyenben hal meg.” Compton: “Életünk értelme határozza meg életünk értékét.” W. Charon: “Erényeink és gyengeségeink arcunkra vannak írva.” Csathó: “A női beszédben nem a szavak a fontosak, hanem az egésznek a muzsikája.” Fekete: “A nő győzelme, ha megadhatja magát.” Jean Bart: A házasság aranylánc, amikor magadra veszed; ólomlánc, amikor viseled; acéllánc, amikor el akarod szakítani. Kopiás: “Van aki azt hiszi magáról, hogy ő a világ nyolcadik csodája. Kellemetlen amikor rájön az ember, hogy a kenyere javát nem ő ette meg.” Pilinszky: “Az igazság győzelme a szelídekre és a türelmesekre vár.” Peterdi: “Akinek nincs humorérzéke, az mindenre képes.”
Kahlil Gibran arab költő és filozófus számos jó tanáccsal látta el a fiatal házasokat. Örök érvényű intelmei közül a leginkább megszívlelendők így hangzanak: “Szeressétek egymást, de ne csináljatok bilincset a szeretetből. Hagyjatok teret egymásnak az együttlétben. Álljatok egymás mellett, de ne túl közel egymáshoz, mert a fák sem nőnek egymás árnyékában. Adjatok egymásnak a kenyeretekből, de ne ugyanazt a szeletet egyétek. Töltsétek meg egymás poharát, de ne egy pohárból igyatok. Legyetek olyanok, mint két oszlop, melyek ugyanazt a tetőt támasztják, de ne akarjátok birtokolni egymást. Hagyjátok meg a másik függetlenségét. Örüljetek és táncoljatok együtt, de időnként engedjétek egymást egyedül lenni. Gondoljatok arra, hogy a lant húrjai is külön állnak, mégis ugyanaz a zene szól rajtuk.” Katharine Hepburn: “Ha a házasság olyan jó lenne, nem kellene a köteléket papíron rögzíteni.” Dalcsev: “Egyeseknél a pesszimizmus csak ürügy a lustaságra.” Joseph Murphy: “Az ember legnagyobb hatalma a választás lehetőségében rejlik. A félelem gondolata vészmadárként követi az embert. Megérteni annyi, mint mindent megbocsátani. Amit másokkal teszel, azt valójában önmagaddal teszed; Tudatalattid megteremti benned azt, amit érzel, és amit gondolsz másokról. A lélek békéje nélkül nincs boldogság. Amit gondolsz, azt megvalósítod; Amit érzel, azt vonzod; Amit elképzelsz, azzá válsz. Richard Bach: “Bizonygasd saját korlátaidat, és egy idő után szert teszel rájuk.”
Zabolátlan ösztöneink megfékezése nem könnyű dolog. Ennek helyes módjáról ad felvilágosítást Weöres Sándor: “Ha vágyaidat megölöd, kísértetként visszatérnek; Ha vágyaidat meghódítod, igába foghatod őket. Rossz dolog szabadjára engedett szenvedélyek között morzsolódni, de visszafojtott szenvedélyekkel vánszorogni éppoly keserves.” Shirley MacLaine: “Amikor imádkozunk, Istenhez szólunk; Amikor meditálunk, Isten szól hozzánk. Aki nem szereti önmagát, nem szerethet másokat sem. Ha jól érezzük magunkat a bőrünkben, akkor jó érzéseket táplálunk mások iránt is.” Ötszáz évvel ezelőtt Avilai Szent Teréz így fogalmazta meg azt a tanácsot: “Bánj jól a testeddel, hogy a lelked szívesen lakjon benne.” Yeats: “Az egyetlen út, amelyen érdemes elindulni, befelé vezet.” Szepes Mária: Isten és én közöttem én vagyok az akadály.” Szent-Györgyi Albert: “Az élettelen fizikai rendszerek a használatban mennek tönkre; Az élő rendszereket viszont a tétlenség teszi tönkre, míg a használatban fejlődnek.” E. Rerih: “A tudással megszűnik a félelem.” M. Scott Peck: “Minél tisztábban látjuk a világ valóságát, annál könnyebben birkózunk meg vele.” Carlos Castañeda: “Az elme tisztasága eloszlatja a félelmet, de könnyen elvakít. A remény hal meg utoljára.” Wartha Vince: “A nagy emberek jellemző tulajdonsága, hogy bármivel foglalkoznak is, rátapasztják az eredetiség bélyegét.” A XIX. századi brit külügyminiszter, Palmerston szerint: “A nagyhatalmaknak nincsenek elveik, csak érdekeik.”
Korunk közállapotát szemlélve sokan osztják René Guenon nézetét: “Az emberiség elsötétedése a felvilágosodással kezdődött.” Deák Ferenc: Csak az vész el végleg, amiről önként lemondunk; Amit elvesznek tőlünk, az később még visszaszerezhető. Osho: “Amit elveszíthetünk, azt nem is érdemes megtartanunk.” Gandhi: “Az embertől csak akkor lehet elvenni az önbecsülését, ha ő maga lemond róla. A természet a szükségleteinket ki tudja elégíteni, de a mohóságunkat nem.” Churchill: “Az emberek néha belebotlanak az igazságba, de aztán visszanyerik az egyensúlyukat, és folytatják az utat. Az államférfi a következő nemzedékre gondol, a politikus csak a következő választásokra.” Katz: “Az emberek csak akkor járnak el ésszerűen, ha már minden lehetőséget kimerítettek.” Arthur Köstler: “Lövedékként lövi fel ez a nép zsenijeit, majd összeszedi repeszeit.” Clemenceau: “A temetők tele vannak pótolhatatlan emberekkel.” Grillparzer: Az emberiség a humanizmusból kiindulva, a nacionalizmuson keresztül, a bestializmus felé tart.” Albert Schweitzer: “A világ jövője attól függ, hogy mennyire tiszteljük az életet.” József Attila: “Fecseg a felszín, hallgat a mély. Ne légy heves, bár munkádon más keres; Dolgozni csak pontosan, szépen, ahogy a csillag megy az égen, úgy érdemes.”

*
A mély emberi igazságokat tartalmazó elmés mondások jelentős hányadát a népi bölcsességek alkotják. Ezeknek a mindenkihez szóló közmondásoknak a szerzője ismeretlen, vagy a gyakori használattal járó leegyszerűsítés következtében feledésbe merült. Lássunk ezekből a közszájon forgó szállóigékből is néhány tanulságos példát: Mindent lehet, csak akarni kell. A bölcs ember a muszájból is erényt csihol. Minél nagyobb a küzdelem, annál fényesebb a győzelem. A győztes tele van tervekkel, a vesztes kifogásokkal; A győztes minden problémára talál megoldást, a vesztes minden megoldásra talál kifogást. Nem elég jól csinálni; jó időben, és jó helyen is kell csinálni. Más az életet élni, és más létezni. Amitől félsz, attól nem szabadulsz. A félelem a balsiker előfutára. Aki keres, talál. Aki mer, az nyer. Egyszer hopp, máskor kopp. Kockázat nélkül nincs győzelem. Aki ma nem halad előre, azt holnap a valóság agyonnyomja. Ha valami megáll, máris visszafejlődik. Vasakarat, sikert arat. Nincs fény, árnyék nélkül. Ha a fényt akarjuk, el kell fogadni az árnyékot is. Magas fának hosszú az árnyéka. Ki a keveset nem becsüli, az a sokat nem érdemli. A munka nem szégyen. Ki dolgozni nem szeret, nem érdemel kenyeret. Amilyen a munka, olyan a fizetség. Előbb a munka, utána a fizetség. A munka dicséri mesterét. Amilyen az ember, olyan a munkája. Minden ember annyit ér, amennyit a munkája. Az ember névjegye a munkája. A jó szakember aranyat ér. Hamar munka ritkán jó. Jó munkához idő kell. Jól végzett munka után édes a pihenés. A munka nemesít. Aki nem ura a mesterségének, az a rabszolgája. Ki mihez nem ért, gyilkosa az annak. 
Nem ártana elgondolkoznunk ezen az indián szólásmondáson: “Ha majd kivágtad az utolsó fát, megmérgezted az utolsó folyót, és kifogtad az utolsó halat, rádöbbensz, hogy a pénz nem ehető.” Amit ma megtehetsz, ne halaszd holnapra. A tétlenség rozsdája többet árt, mint a munka általi kopás. Tétlen kéz mellett begyöpösödik az agy. Nembánomból lesz a bánom. A rest kétszer fárad. Lassan ballag a restség, de nyomában a szegénység. A modern világban már nem a származása tesz valakit nemessé, hanem a tettei. Nemes szívnek nemes a tette. Jobb előbb, mint utóbb. Ki soha nem kezdi, soha nem végzi. Ki hamar kezdi, hamar végzi. Aki hátul szalad, sok port kell hogy nyeljen. Aki halad, el nem marad. Ki sokba fog, keveset végez. Jó kezdet, fél siker. Ami késik, nem múlik. Mindent a maga idejében. A kapkodás a tökéletesség ellensége. Nem tudja a jobb kéz, hogy mit csinál a bal. Ne nyessd le a fát, amelynek árnyékában nyugszol. Senki sem ugorhatja át a saját árnyékát. 
Csak a külsőségekkel törődő, felszínes világunkban különösen érvényesek ezek a megállapítások: Nem olyan fényes, mint amilyen kényes. Üres kalász fenntartja a fejét. Olyan almához hasonlít, amely kívül szép, de belül rothadt. A fatuskó is szép, ha felöltöztetik. Az ágak mutatják meg, hogy milyen a gyökér. Aki kívül piszkos, belül is az. Hiába fürdik a holló, nem lesz belőle hattyú. A szépség belülről fakad. A szépséget a gondolataink, az érzelmeink és a sejtjeink tisztasága hordozza. Az igazi szépség a szív jóságán alapul. Amilyen a fa, olyan a gyümölcse. Alma nem esik messze a fájától. Minden zsák megtalálja a maga foltját. Az elszáradt virág nem nyílik újra. Egy idő után elmondhatom magamról, hogy több a belső szépségem, mint a külső, és rigolyáimnál sebesebben csak az elvárásaim szaporodnak. Egyes szerelmesek nem érdemelnek jobbat, mint hogy egymásra találjanak. Madarat tolláról, embert barátjáról ismerni meg. A fát gyümölcséről ismerni meg. Vér nem válik vízzé. Aki az eszével, értelmével nem tud kitűnni embertársai közül, a külsejével próbálja ezt megtenni. Minden emberben él a vágy, hogy kitűnjön embertársai közül; Ha valódi értékkel nem rendelkezik, akkor álértékeket használ célja eléréséhez; Aki nem rendelkezik belső értékekkel, külsejének eltorzításával, feltűnő öltözködéssel próbálja felhívni magára a figyelmet. Nem a ruha teszi az embert. Egy német közmondás ezzel a megállapítással egészíti ki ezeket a bölcs kijelentéseket: “A ruhánk alapján fogadnak, de az eszünk alapján bocsátanak el minket.”
Egy arab közmondás szerint: “Jól kérdezni annyi, mint sokat tudni.” Isten malmai lassan őrölnek. Könnyű tele hassal böjtről prédikálni. Ki hitelbe vásárol, kétszer fizet. A szegény embert az ág is húzza. Az emberiség egy része az összeharácsolt javak poshadó mocsarában fuldoklik, a másik része a szegénység mérhetetlen tengerében. A nincs nagy úr. Szerelemből nem lehet megélni. Sokat akar a szarka, nem bírja a farka. Rossz az, aki rosszra gondol. Nem jó a tűzzel játszani. Szemesnek áll a világ. Jobb a sűrű fillér, mint a ritka forint. Ki a fillért nem becsüli, a forintot nem érdemli. Az becsüli a pénzt, akinek körme kopik utána. Néma gyereknek az anyja sem érti a szavát. Szemérmes koldusnak felkopik az álla. A szükség a legjobb kerítő. A vízbe fúló a szalmaszálba is kapaszkodik. Jobb ma egy veréb, mint holnap egy túzok. Nem akarásnak nyögés a vége. Ne nyavalyogj, cselekedj! Jobb a bajt megelőzni, mint orvosolni. Minden bajból van egy kiút. A bajokból kivezető út gyakran az átvezető út. Bajnak s kárnak nincs gazdája. Olcsó húsnak híg a leve. Többe kerül a leves, mint a hús. Máshol sem fonják kolbászból a kerítést. A jó lassan érlelődik. A jó kivájja a maga medrét. A gaz magától is megterem. A kevesebb néha több. A buta fecseg, az okos beszél, a bölcs hallgat. Aki beszél, nem tud; aki tud, nem beszél. Sok beszédnek sok az alja. Ki sokat beszél, keveset mond. Az erős ember megoldja a gondjait, a gyenge beszél róluk. A jó példa minden papolásnál többet ér. A becsület szép erény, aki bírja, nem szegény. A babérkoszorú levelekbe foglalt töviskoszorú. Ott a hazám, ahol a kenyerem. Mindenkinek megvan a maga keresztje.
Megszívlelendő tanács az újgazdagoknak: “Nem elég megtollasodni, meg is kell tanulni repülni; A stílus megtanulásához több generáció szükséges.” Aki hirtelen fut be fényes karriert, azt könnyen elvakítja a csillogása. Mit ér a kincs, ha boldogság nincs. A boldogságot nem várni kell, hanem megteremteni. Nem attól leszünk boldogok amink van; hanem attól, amik vagyunk. Belső értékek nélkül a jólét unalomhoz vezet. A legjobb dolgunkban csináljuk a legnagyobb őrültségeket. A kutya is jó dolgában veszik meg. Nehéz a bárányt a farkassal összebékíteni. Farkasnak farkas a kölyke. Egy forrásból nem folyik kétféle víz. Egyik kutya, a másik eb. A fejétől büdösödik a hal. Holló a hollónak nem vájja ki a szemét. Kutyából nem lesz szalonna. Csalánba nem üt a mennykő. Nyugtával dicsérd a napot. Végén csattan az ostor. Az nevet igazán, aki utoljára nevet. Ki szelet vet, vihart arat. Kis patakból lesz a folyó. Cseppekből áll a tenger. Cseppenként a hordó is megtelik. Nem jó a zavarosban halászni. Ki korpa közé keveredik, megeszik a disznók. Egy rohadt alma megrohasztja az egész ládát. Más tollával ne ékeskedj. Az vagy, amit otthonról hozol. Amilyen az alap, olyan az épület. A házépítést az alapozással kell kezdeni. A rend a kultúra nyoszolyája, a civilizáció alapja. Alja csürhe rossz pásztort kap.
Az örök erkölcsi értékrendet érvényesítő láthatatlan erők felismerésére utal ez a mondás: “Ha sikereid csúcsán, érzékeidet torkig lakatva váratlan csapás ér, tedd fel magadnak a kérdést: Mit adtál a világnak cserébe azért a sok jóért, amit kaptál tőle? Mit tettél azért, hogy mások számára is elérhető legyen a siker, és a boldogság?” Mindennek meg kell adni az árát. Ahol nincs, ott ne keress. Ahová nem tettél, ott ne keress. Előbb adj, hogy aztán kérhess. Kicsiből sokat ne várj. Ne igyál előre a medve bőrére. A szerencse forgandó. Minden szentnek maga felé hajlik a keze. Egy férfi nem követhet el durvább sértést egy nő ellen, mint azt, hogy nem fogadja el a szerelmét. Csak olyan nővel kezdj, akit szükség esetén feleségül is vennél. Nem az az igazi, akivel le tudod élni az életedet, hanem az, aki nélkül nem tudsz élni. Valakit megszeretni egy perc is elég, valakit elfeledni egy élet is kevés. A nőket a szerelem megszépíti. Szeretni a szív szentsége. Férfi és nő igaz szerelmének titka a fejlődésre sarkalló életpróbák közös átélése. Az igazán szép és értékes nők féltve őrzik lelkük tisztaságát, mert ösztönösen tudják, hogy semmi sem látszik olyan piszkosnak, mint egy beszennyezett liliom. 
Sokan tapasztalták már, hogy: “Ár ellen nehéz úszni.” De azt is, hogy: “Ki időt nyer, életet nyer.” Használni kevés ember tud, de ártani a legsilányabb is képes. Vak vezet világtalant. Vakok között a félszemű a király. A jegenyefák sem nőnek az égig. Az ígéret szép szó, ha megtartják, úgy jó. Minden kezdet nehéz. Úgy szép az élet, ha zajlik. A sors útjai szerteágazók és kifürkészhetetlenek. Ne csak nézz, láss is. A kavics is felfordítja néha a kocsit. Minden lánc olyan erős, mint a leggyengébb szeme. Igyekezz kitűnni, de óvakodj feltűnni. Csak az erős, aki ismeri a gyengéit. Aki nem tanult meg engedelmeskedni, az nem tud parancsolni. Az önuralom a legbiztosabb önvédelem. Saját jólneveltségünk a legjobb oltalom mások rossz modorával szemben.
Az egyszerű emberek több ezer éves tapasztalata Petronius mondását a következőképpen módosította: “Barátot szükségben, asszonyt betegségben ismerni meg.” A feleség a férj névjegye. Két dudás nem fér meg egy csárdában. Sok bába közt elvész a gyerek. Egy fenékkel nem lehet két lovat megülni. A lónak négy lába van, mégis megbotlik néha. Közös lónak turos a háta. Egy rókáról nem lehet két bőrt lenyúzni. Dobszóval nem lehet verebet fogni. A hazug embert hamarabb utolérik, mint a sánta kutyát. Ha egy kutyának veszett hírét keltik, meg kell vesznie. Aki kutyával fekszik, bolhával kel. Mindenki olyan ágyba fekszik, amilyet vetett magának. Akasztott ember házában nem jó kötelet emlegetni. Aki verekedni akar, könnyen talál botot. Aki bottal köszön, annak doronggal felelnek. Ne feszítsd túl a húrt, mert elpattan. Rossz szomszédság török átok. Mindenki a maga portája előtt seperjen. Új seprő jól seper. Betyárból lesz a legjobb pandúr. Ahol egyszer sas voltál, oda ne menj vissza verébnek. A sas nem kapkod legyek után. A varjak csapatban szállnak, a sas magányosan repül. A zseni mindig magányos. Az ember örök elégedetlen; mindig az a nem jó neki, ami van. Csak az üresfejű, buta ember haragszik a tanítóra, mert nem tudja elviselni, hogy nála okosabb emberek is vannak. A sértődékenység az ostoba emberek legjellemzőbb tulajdonsága; Egy okos ember sohasem sértődik meg, mert ha nála műveltebb bírálja, örül neki, hogy tanulhat tőle, a buta ember sértéseit pedig nem veszi magára. Kinek nem inge, ne vegye magára. Senki sincsen hiba nélkül. Az kiabál, akinek a háza ég.
Minden bizonnyal nem ok nélkül született ez a kubai közmondás: “Gyönyörű nő, gyönyörű nyugtalanság.” Ne bízd a kecskére a káposztát. A szépség minden fegyvernél pusztítóbb. Vannak nők, akiknek sem a jelenlétét, sem a távollétét nem lehet elviselni. A férfinak tenni, a nőnek pedig lenni kell. Könnyebb az asszonyt táncba vinni, mint ráncba szedni. Tűzön, vízen, asszonyon nehéz kifogni. A házasságok az égben köttetnek, de az ágyban buknak meg. A házasságban a harmadik személy megjelenése nem ok, hanem következmény. A szerelemben nem lehet osztozkodni. Ha nincs ló, megteszi a szamár is. Ha egy férfi megérint a szavával, a keze sincs már messze. A férfi addig férfi, amíg kíván; A nő addig nő, amíg kívánják. Ha egeret akarsz fogni, nem árt, ha szalonnát is teszel az egérfogóba. Az első feleségének a vagyonát köszönheti a férfi, a vagyonának pedig a második feleségét. 
Egy sznoboknak való tanács: Ne tartsd fontosnak, hogy fontosnak tartsanak! Az ember minősége határozza meg élete minőségét. A stílus az ember. Az arany, sárban is arany. Nem az a fontos, hogy ki mondja, vagy honnan jött az illető; hanem az, hogy mit mond, és miért mondja. A jó bort nem vederrel mérik. Jó bornak nem kell cégér. Rostával nem lehet vizet merni. Ne féltsd a halat a vízben. Kicsi a bors, de erős. Sok lúd disznót győz. Nem kényszer a disznótor. Kölcsön kenyér visszajár. Ki hamar nevet, hamar sír. Jó pap holtig tanul. A tanulás sohasem ér véget. Ha Jancsi nem kezdi, János nem végzi, vagy amit Jancsi elmulaszt, azt János sohasem tanulja meg. A szív tolmácsa az arc. Ki milyen virágot szakít, olyat szagol. Az idő minden sebet begyógyít. A szem a lélek tükre. Záporeső hamar múlik. Rend a lelke mindennek. Nem jó az ördögöt a falra festeni, mert megjelenik. Az ördög nem alszik. A Gonosz győzelméhez csak annyi szükséges, hogy a jók ne tegyenek ellene semmit A lejtőn nincs megállás. Isten nem bottal ver. A mosoly csak egy pillanatig él, de emléke örökké megmarad.
Bizonyára többen tapasztalták már ennek a közmondásnak a helytállóságát: “Ha több a költség, mint a jövedelem, kész a veszedelem.” Aki dolgozik, nem ér rá pénzt keresni. A nagy igazságkeresők többnyire nem tartoznak a nagy pénzkeresők közé. Rögös út vezet a csillagokhoz. Nem repül a sült galamb az ember szájába. Csak ahhoz jön el a szerencse, aki fel van készülve a fogadására. Az elvesztegetett idő rajtunk kéri számon önmagát. Nem ítélkezni kell a múlt felett, hanem tanulni belőle. Könnyen jött, könnyen megy. Alkalom szüli a tolvajt. Az igazi értéket a tolvajok nem tudják ellopni, mert az bennünk rejlik. A bűnt a víz nem mossa le. Rossz pénz nem vész el. Lakva ismerni meg egymást. Ahány ház, annyi szokás. Lassú víz partot mos. Alamuszi macska nagyot ugrik. Lefelé tapos, felfelé görnyed. Jut is, marad is. Jobb félni, mint megijedni. Aki fejjel megy a falnak, betörik a feje. Eső után késő a köpönyeg. Ne csinálj magadnak egy dologból kettőt. Ahol egy elégséges, oda kettő nem szükséges. Többet ésszel, mint erővel. Ha valaki szamárnak született, az cipelje a terhét. Addig jár a korsó a kútra, amíg el nem törik. Aki elbízza magát, könnyen megszégyenül. Az ember legnagyobb ellensége önmagának.
Egy régi görög mondás szerint: “Akit az istenek meg akarnak büntetni, teljesítik a kívánságát.” Két dolog okozhat végzetes tragédiát az ember életében: Az egyik, hogy nem kapja meg amit akar; a másik, hogy megkapja. A tehetséget két dologgal lehet megölni. Ha túlságosan törődnek vele, vagy ha nem törődnek vele. Az elkényeztetett test lehúzza a szellemet. Akkor drága az egészség, ha meglep a betegség. A legtöbb ember az egészségét is feláldozza, hogy sok pénze legyen; majd rengeteg pénzt költ rá, hogy visszanyerje az egészségét. Mit ér a kincs, ha egészség nincs. A jóból is megárt a sok. Mindent akkor kell abbahagyni, amikor a legjobban esik. Éhes gyomorral nem lehet himnuszt énekelni. Éhes disznó makkal álmodik. Ki keserűt nem ízlelt, nem tudja mi az édes. A látszat néha csal. Nemes gyümölcs későn érik. Nem zörög a haraszt, ha a szél nem fújja. Minden csoda három napig tart. Nem eszik a kását olyan forrón, mint ahogyan főzik. Nagyobb a füstje, mint a lángja. A harag rossz tanácsadó. Felejteni sohasem késő. Ígérni könnyű, megtartani nehéz. Ki könnyen ígér, nehezen ad. Mielőtt elvesztenéd a fejedet, próbáld meg használni. A csodák nem pazarolhatók hiábavalóságokra. 
Az ókori kínaiak szerint: “A nyelv a nők kardja, nem is hagyják megrozsdásodni. Óvakodj az ökör elejétől, a szamár hátuljától, és az asszony minden porcikájától.” A nők mindig több kerülnek, mint amennyit érnek. A nők sosem beszélnek meggyőzőbben, mint amikor nincs igazuk. A humor a túlélés egyik módja. A nevetés beszéd szavak nélkül. Az igaz embert környezete akaratlanul is segíti tervei megvalósításában. A közért munkálkodó ember ügyeit nemegyszer azok lendítik előre leginkább, akik a legtöbbet próbálnak ártani neki. Minden apró szenvedés megerősíti az embert, és segít elviselni a nagyobb szenvedéseket. Ha tudod, hogy igazad van, mindent kibírsz. Amit gyűlölsz, az a részeddé válik, és átveszi feletted a hatalmat. Mások hibáit csak addig látjuk, amíg nem vesszük észre saját gyarlóságainkat. Aki mindig a rosszat keresi a másikban, az előbb-utóbb meg is találja. Amikor valaki felett ítélkezünk, valójában önmagunkról mondunk ítéletet. 
A közhiedelemmel ellentétben a sors nem egy merev, előre lefektetett sín, amely egyetlen pályán igyekszik tartani minket. Az élet a lehetőségek kihasználása és elvetése közötti egyensúlyozás művészete. Minden élet egy vállalkozás. A tapasztalat a legtökéletesebb tanulás. A nagy dolgok kis dolgokból állnak össze. Az ember sorsa lelkének vetülete. Életünk látható kifejeződése gondolatainknak. Minél szebbnek látjuk az életet, annál inkább képesek vagyunk azt még szebbé tenni. Az életben nem az lesz boldog, aki sokat kap; hanem az, aki sokat ad. Ha boldog akarsz lenni, tégy másokat boldoggá. Az életben a hátrányos helyzet csak akkor hátrány, ha annak fogod fel. A fiatalság nem érdem, hanem állapot, ami sajnos hamar elmúlik. Ha a sors becsuk egy ajtót, nyit helyette másikat.
A több évezredes kínai kultúra meghatározó szerepét bizonyítja ez a bölcs mondás is: “Ha azt hisszük, nincs több remény, akkor csillan fel messze a fény.” Hajnal előtt van a legsötétebb. Bízzál önmagadban, és akkor benned is bíznak. Az önbecsülés a megbecsülés része. A hitet és a szeretetet senkire sem lehet rákényszeríteni. A szeretet gazdagabbá teszi azt, aki kapja; és nem juttatja koldusbotra azt, aki adja. Érettségünk mércéje az, hogy mennyit vitatkozunk önmagunkkal. A kultúrához vezető első lépcsőfok az önuralom. Az önfegyelem nem más, mint lényünk örök kiigazítása. Minden erény lemondással jár. Minden ember annyit ér, amennyiről le tud mondani. A legnagyobb szabadság, egyben a legnagyobb rabszolgaságot is jelenti. Nem az az erős, aki sohasem esik el, hanem az, aki mindig fel tud állni. Veszteségeink érlelnek bennünket a győzelemre, csalódásaink a bölcsességre, és fájdalmaink a boldogságra. A küzdelem, a kín, a szenvedés és a fájdalom szülik az erkölcsöt. A szenvedés az emberi méltóság próbája. A szenvedés nemesíti a lelket. A szenvedés gyümölcse a bölcsesség. A fejlődés motorja a szenvedés. A reménytelenül küzdő embert a kitartó szolgálat menti meg a morális összeomlástól, amelyet hosszú, vigasztalan éveken át folytat. A remény meglátja a láthatatlant, megérzi a megfoghatatlant, és eléri a lehetetlent. Nem baj, hogy gondjaid vannak; csak ne hagyd, hogy fészket rakjanak benned. A bocsánatkérés az emberi nagylelkűség megnyilvánulása. 
Elgondolkodató életbölcsességeket tartalmaz ez a kínai tanítás: “Vehetsz házat, de otthont nem; Vehetsz ágyat, de álmot nem; Vehetsz órát, de időt nem; Vehetsz könyvet, de tudást nem; Vehetsz pozíciót, de tiszteletet nem; Vehetsz orvosságot, de egészséget nem; Megveheted a szexet, de a szerelmet nem.” Korunkban az önként vállalt rabszolgaság lett az ember szabadsága. A demokrácia nem teremti meg automatikusan az egyéni szabadságot, mert: “Csak az lehet szabad, aki tiszteletben tartja mások érdekeit is.” A munka biztos menedék annak, aki magányos. Az öngyilkosság egyetlen társadalmilag elfogadott módja, hogy halálra dolgozod magad. Az ész a legjobb tőke. A hit az, amihez egész szívünkkel ragaszkodunk. Akiben rend van, az rendet teremt a környezetében is; Akiben viszont zűrzavar van, zűrzavart hoz létre maga körül. Amíg magad körül nem teremtesz rendet, addig magadban sem tudsz. A kapcsolatteremtés legfőbb kritériuma az legyen, hogy több leszel-e általa. Nem az a fontos, hogy mik vagyunk, hanem az, hogy mivé válunk egy kapcsolatban. Ne utánozz másokat, hanem fedezd fel egyéniségedet, és légy önmagad. Ne a bajaidat tartsd számon, hanem mindazon jót, amelyben részesültél. Az álérték hivalkodik, a valódi érték rejtőzködik. Légy szerény, de ne szerénykedj. Sorsdöntő kérdésekben ki kell állnunk az elveinkért, mert ha hallgatunk, azt hiszik, hogy egyetértünk. A jellemed határozza meg sorsodat. Mindenki saját sorsának a kovácsa. Az élettől azt kapod vissza, amit belefektettél. Jelenlegi tetteink szabják meg jövőbeli sorsunkat. A jövőnket most teremtjük. 
Egy kínai bölcs szerint: “A művésszé, jó szakemberré válásnak négy lépcsőfoka van: A kezdő egyszerű és rossz dolgokat csinál. A második fázisban már bonyolult is amit csinál, és még mindig rossz. A harmadik fázisban az ígéretes művészpalánta már sejt valamit. Amit csinál az már jó, de még mindig bonyolult; A negyedik fázisban következik be a letisztulás. Az utolsó lépcsőfokon megvalósul az áhított cél: a jóság és az egyszerűség.” Egy másik bölcs szerint az igazán nagy dolgok rendkívül egyszerűek; A letisztultság eléréséhez azonban fejlődni kell, mert a lényeg csak fentről látható. Az idő gyengíti az éleslátást, de javítja a tisztánlátást. A lét küzdelem; Ha megoldasz egy problémát, helyébe másik lép, mert a küzdelem az élet természetes állapota. A munkával és tisztességgel szerzett vagyon jutalommá válik. Isten azért adta a tehetséget, hogy szolgáljuk vele a világot; és nem azért, hogy élősködjünk rajta. Egy indiai jógi véleménye a nyugati világról: “Gyönyörű emberek, gyönyörű autókban rossz irányba haladnak, mivel mindnyájan azt hiszik, hogy a megszerzett tárgyak, a külcsín hozza meg a boldogságot.”
A vagyon nem önző céljaink elérésének eszköze, hanem kötelezettség és szolgálat. Úgy segíts másokon, hogy segíthessenek önmagukon. Ha másokért élünk, tökéletesebbekké válunk. A barátság szolgálat. A primitív lélek uralkodni akar, önként szolgálni csak a fejlett lélek képes. Tökéletes szabadságot csak akkor nyerhetsz, ha nem ragaszkodsz az “én-enyém-nekem”-hez. A hamis értékekhez igazodó ember szükségszerűen silányabbá válik. Az úttörő elme olyan, mint a gyertya; miközben másoknak világít, magát emészti. Felvilágosításra azért van szükség, hogy a megismerés megszüntesse az élet értelmetlenségének tévképzetét, és a vele kapcsolatos félelmeket. A fennköltség vérből, szennyből, fájdalomból és szenvedésből születik. Ahol az erő, ott a hatalom. Minél nagyobb a hatalom, annál kisebb a szabadság. A hatalom méreg, ami lassan felszívódik az ember testébe.
Civilizációnk vérzivataros történelme jórészt annak tudható be, hogy nem alkalmaztuk ezt a jó tanácsot: “Hatalmat csak annak szabad adni, akinek nehezére esik.” A gyanakvás és gyűlölet nem más, mint tudatlanság. Rengeteg kárt okoz az emberiségnek a démonvilág által szított sértődöttség; Ezáltal ostoba, sértődött mimózák gyülekezetévé válunk; Az önzetlen segítőkészségnek végtelen türelemmel, kitartással és szeretettel kell párosulnia. Feltétel nélkül, és teljes odaadással kell szeretnünk egymást. Az elégtétel Isten dolga. Minden törvény annyit ér, amennyit betartanak belőle. Ahogy szaporodnak a törvények, úgy szaporodnak a kibúvók is. A túlzott szabadság árt a demokráciának; a túlzott demokrácia árt a szabadságnak. A történelem az élet tanítómestere. A tegnapra emlékeznünk kell; ez a ma felelőssége, hogy legyen holnapunk. A jövőnk csak akkor lehet fényes, ha a múltból táplálkozik. A suttogás néha messzebbre hallatszik, mint a kiabálás. 
Az ember korlátlan lehetőségei elé a legtöbb akadályt önmaga állítja. Az ember vak teremtő. Az emberek tudat alatt vágynak rá, hogy megvakítsák, megsüketítsék magukat. Még az állat is okosabb nálunk, mert ő az ösztöneire hallgatva cselekszik; Mi már az ösztöneinknek sem hiszünk. A tudat számára nincs fájdalmasabb dolog a világon, mint szembesülni az igazsággal. A hazugság és az őszinteség közötti különbség, hogy az utóbbiért később sem bocsátanak meg. Az igazság és a hitelesség a részletekben rejlik. A tények makacs dolgok, nem lehet őket figyelmen kívül hagyni. Az ember csak azt tudja kifejezni, aminek a tudatában van. Az emberek elfelejtik amit mondtál, amit csináltál; de arra mindig emlékezni fognak, hogy milyen érzéseket keltettél bennük. Az emberi élet csupán egy villanás a végtelen időben. Jelenlegi tudásunk ahhoz sem elegendő, hogy felismerjük a tudatlanságunkat. Régen határtalan vágy égett az emberekben az ismeretlen legyőzésére. Ma már az ismertet sem tudjuk legyőzni.
Korunk filozófusai alkották ezt a szállóigét: “Az emberek nem élik meg az életet a maga valóságában, mert a szokások és konvenciók rabjai.” Csak azok látják meg a világot a maga valóságában, akiknek a szemét tisztára mosták a könnyek. Figyeljünk a belső hangra, mert az igazság a szívünkben rejlik. A legmélyebb belső felismerések tárják fel a legnagyobb igazságokat. Ne azt mondjuk, hogy “én ilyen vagyok”, hanem azt, hogy “én ilyenné tettem magam”; Mindenki olyan, amilyenné tette magát, vagy hagyta magát tenni. A lelkiismeret sohasem hazudik. Az emberi telhetetlenség határtalan; Minden kielégített vágy újakat szül. A bölcs embert már nem keserítik percenkénti lemondások. Szeretetünk csendje ellenségeinkben is csendet teremt. Amelyik kéz nem tud adni, annak simogatni kell. A tiszta lelkű emberekre azt szokták mondani, hogy nem erre a világra valók; De mi lesz ezzel a világgal, ha egyszer elfogynak a nem erre a világra valók? Csak a szívből jövő ima talál meghallgatásra. A kérő ki nem önmagának kér, annak kérelme az egekig ér. Aki soha nem vállal kockázatot az életben, sehová sem jut. Aki nem akar, amikor tud; az majd nem tud, amikor akar. Aki nem mer élni, nem fog fejlődni. 
Kétféle ember van: az egyiket lesújtja, a másikat felemeli a sorscsapás. Ha a lélek elég fejlett ahhoz, hogy elkerülje az életben felmerülő csapdákat, akkor az elért siker jutalmául szolgál; Ha nem elég fejlett, és beleesik a csapdába, akkor a vergődéssel járó szenvedés a lelki fejlődését szolgálja. Az emberek azért sétálnak bele önként az élet csapdáiba, mert tudat alatt érzik, hogy fejlődniük kell; és ennek leghatékonyabb módja, a rájuk zúduló bajokból eredő szenvedések átélése. A szenvedés hasznosságára már sokan ráébredtek, mert azt mondja a népi bölcsesség, hogy: “Ha fáj valami az ember lelkének, hagyja fájni.” A vétek ereje azért sodorja válságba az embert, hogy a valódi lénye főnixmadárként kiemelkedjen a szenvedés tüzéből. Mindnyájan sötétben tévelygünk, de a szenvedés a világosság felé visz. Az élet értelmének megismerése jobban visszatartja az embereket az öngyilkosságtól, mint az életösztön. A fizikai világban a tapasztalás vezet el a megértéshez, a megértés pedig a szeretethez. Az igazi tudás nem kérkedik, nem hivalkodik. A tudás olyan mértékben gyarapszik, amilyen mértékben használják. A lélek a világegyetem bölcsességét hordozza magában.
Sok felesleges szenvedéstől kímélne meg bennünket, ha tudatosulna bennünk, hogy: “Isten mindent megtesz értünk, de semmit sem helyettünk.” Amikor azt mondod: “Feladom” gondolj arra, hogy ilyenkor másvalaki azt mondja: “Egek! Micsoda lehetőség!” Nem vagyunk több csak egy-egy tégla, de együtt mi vagyunk a ház. Egyetlen ember apró döntése is szétsugárzik a világban, és mint láthatatlan szál beleszövődik a történelem végeláthatatlan szőnyegébe, formálva azt. Nincs olyan hosszú út, melynek vége ne lenne. Minden jó, ha a vége jó. Minden végben benne van egy új kezdet lehetősége. A közmondás az emberi bölcsesség kikristályosodott formája. A modern aforizmák gyűjteményében különálló fejezetet alkotnak Parkinson és Murphy törvényei. Ezek a szállóigék azonban a jelenlegi divathullám következtében oly mértékben ismertek, hogy nem szükséges a felidézésük.

A társadalmi életfolyamatokból eredő törvényszerűségek rövid, bölcs mondatokban való összegzésére természetesen nem csak az emberi faj képes, de a Földön kívüli civilizációk aforizmáiból egyelőre nagyon keveset ismerünk. Ezek közül talán a legelgondolkodtatóbbak: A számok segítenek spirituális összhangba kerülni a világmindenséggel. Mindenki aki néz, de nem lát, vak; Mindenki aki lát, de hallgat, duplán vak; Csak azok látók, akik másoknak fényt visznek. A gúny az a védőfal, amelyet a gyávák és a közömbösek emelnek maguk és az őket megrémítő, felkavaró lehetőségek közé. A rész semmi, az egész minden. Aki nem ismeri a múltat, az nem ismeri a jelent sem. A jelen az alakítható jövő megváltoztathatatlan múlttá válásának folyamata. Ne a múlandó, hanem a maradandó után vágyakozz. Az élet szüntelen küzdelemben születő állandó átváltozás. Minden változik, ugyanakkor minden örök. Az idő igaz, de ledönti mi nem az. Ha az evolúció nem tud érvényesülni, jön a revolúció. A fizikai lét, a fennmaradás előfeltétele a fejlődőképesség; Az evolúció nem kegyelmez senkinek, és semminek; Ami fejlődésképtelen, elpusztul. Bármekkorára nő is a fa, bármilyen vastag lesz a törzse – állapota, fennmaradása a hajszálgyökerektől függ.
Nem ártana elgondolkodnunk ezen az üzeneten: “Az embereknek a legtöbb kárt az élvhajhász életmódhoz való vonzódás, és a szenvedésfóbia okozza. Attól irtóztok leginkább, amiből a legtöbb hasznotok származna, és azért töritek magatokat a legjobban, ami a legtöbb kárt okozza nektek.” Minél fejlettebb a lélek, annál több dolgot tud nélkülözni. Az emberi fejlődés az öntudatra ébredéstől, az önmegismerésen keresztül, az önmegvalósítás irányába tart. Az emberiség fejlődésre van ítélve, de a haladásért nagy árat kell fizetni. A sárból nem lehet csak úgy kirepülni. Nektek megvolt a bátorságotok emberként élni, és részt venni Isten nagyszerű vállalkozásában, a földi életben; Mi minden embert egy nagy kaland résztvevőjének tekintünk. Az élet minden borzalmával együtt csodálatos kaland. Van akiről tudtok, és van akit olyan gyakran emlegettek, hogy még a “csapból is az ő neve folyik”; Az igazán nagy emberek azonban ismeretlenek maradnak; A világ java a történelemben fel nem jegyzett cselekedetekből áll össze; Olyan emberek áldozatos munkája emelte civilizációtokat a jelenlegi szintre, akikről senki sem tud, akik jeltelen sírokban nyugszanak. Az igazi csatákat háború nélkül, észrevétlenül nyerik meg.

Lényegesen több frappáns tanács, aforizmákba foglalt hasznos tudnivaló érkezik különböző szintű, szellemként tevékenykedő túlvilági lényektől. Nem csak az igazságtartalmuk, hanem a mindent átfogó univerzális érvényességük miatt is érdemes néhányat kiemelni közülük: Életünk minden percében vizsgázunk; Minden tettünk befolyásolja sorsunkat, meghatározza jövőnket. A jövő bennünk van, a magvait folyamatosan vetjük; Mindennapi cselekedeteink állandóan változtatják a jövőnket. A történelem nem más, mint a karma törvényének időbeni illusztrációja. Ha meg akarjátok változtatni a világot, előbb a gondolataitokat kell megváltoztatni. A szellem teremtő erő. Az ismeret nem ajándékba kapott, hanem küzdelem árán kiérdemelt kincs. A megérzés a lélek tudása. A zseni azt is tudja, amit sose tanult. A zseni minden korra érvényeset alkot. A küzdelem a halállal nagyon jó iskola; Főleg ha túléli az ember. 
A csábítás a halál legfőbb szövetségese. Nem a bűneink miatt, hanem a bűneink által bűnhődünk. A bűnös saját bűneinek kötelékével kötöztetik meg. A bűn megvallása az első lépés a bűnbocsánat útján. A látható világ a láthatatlan világ ítélete alatt áll. Az igazi valóság a függöny mögött rejlik. Van aki egész életében jelet keres, mert nem tudja, hogy a keresés igénye maga a jel. Az a fontos ami felé tartunk, és nem az, hogy milyenek vagyunk. Akit nem húz a magasság, az a mélységbe zuhan. A meg nem élt tudás bűnné válik. A tudásnak megváltó ereje van, ha az elvei igazságon alapulnak. Ki-ki a saját helyén világítson. Szolgálat útján lesz a szabadság teljesebb. Töltsd be jobban a helyet, ahová tétettél, és az Úr megnyitja előtted az utat. Teljesítsétek a feladatotokat a földi életben, mert teremtéseteknek oka és következménye van.
A jól végzett munka fontosságát ezzel a példázattal tették szemléletessé isteni tanácsadóink: “Vegyünk példát a természetről, hogy milyen pedánsan végzi a dolgát. Nem érdekli a maga haszna; mindig minden körülmények között a legtöbbet és a legjobbat adja magából.” Ma már nem azt nézik az emberek, hogy mit tegyenek az Úr asztalára, hanem azt, hogy mit vehetnek el róla. A jól végzett munka Istennek adott ajándékká válik, melynek jutalma, hogy a tökéletes munka békéje költözik szívünkbe. Amikor adunk, akkor kapunk. Amikor megbocsátunk, bocsánatot nyerünk. A szeretet toleranciát szül, a tolerancia békét. A szegénység üdvözít. Fájdalomból születik az igazi boldogság. Az embernek nem lelke van, az ember maga a lélek. A lélek azért költözik fizikai testbe, hogy megtapasztalja, és kiteljesítse önmagát. Aki nyitott az életre, az előtt kinyílik az élet. A megismerés útja a szenvedés. A lélek nem késztermék, hanem keletkezési folyamat. A lélek formálja a testet. Akiben káosz van, az csak káoszt tud teremteni maga körül. A múltad meghatároz, de ne legyen teher az életedben. Minden dolognak a vágy a szülője. 
A legtöbb ember Istent vádolja, ha baj éri. Ez a kinyilatkoztatás azonban rávilágít szenvedéseink valódi okára: “A kezdet kezdetétől végtelen megvalósítási lehetőséget biztosítottam valamennyi rögeszmétek számára. Éljétek ki! Tapasztaljátok meg! Szembesüljetek vágyaitok, szenvedélyeitek és gondolataitok minden következményével.” Aki nem tapasztalja meg magában a gonoszt, az nem képes kifejleszteni a jóra való ösztönét sem. A földi örömök igénybevételének helyes módját kell megtanulnunk, nem a róluk való lemondást. Aki úgy ismeri meg a világot, hogy önmagában hiányt szenved, az mindenben hiányt fog szenvedni. Éld az életet a maga teljességében. Mindenki annyi terhet bír elviselni, amennyit rámértek, mert a terhek mellé erőt is kapunk; A ránk nehezedő teher csak akkor válik elviselhetetlenné, ha önsorsrontó cselekedettekkel tönkreteszzük az életünket. Minél magasabbra jut valaki, annál nagyobb a mélység alatta. Az ima a végső menedék; Ahol az értelem felmondja a szolgálatot, ott már csak az ima segíthet. Isten nem látható módon, hanem belső megtapasztalás révén mutatkozik meg. A csend közelebb visz Istenhez. A sok pénz eltávolít Istentől, a kevés közel visz hozzá. Az önfeladás visz Istenhez. Közeledjetek Istenhez, és ő is közeledni fog hozzátok. Istent a szíved rezdüléseiben, az elméd csendjében találod meg. Aki Isten tudásának részese, az részese a gyötrődéseinek is. A tapasztalás érleli meg a bizonyosságot. A múlt emlék, a jövő titok, a jelen ajándék. A világmindenség nem sebtében összetákolt rendszer, hanem állandó fejlődésben kibontakozó isteni terv.

Világunk kozmikus törvényei
Az előző fejezet fejtegetéseit folytatva a Mindenható semmit sem bíz a véletlenre, ezért mindig túlbiztosítja magát. Sok nagy jelentőségű találmány esetében beigazolódott már, hogy ugyanazon az elgondoláson egyszerre két különböző helyen kezdtek el dolgozni. Legismertebb példa erre a fonográf esete, melyet Edison és a francia Charles Cros egymástól függetlenül dolgozott ki, és találmányukat egy nap eltéréssel jelentették be szabadalmaztatásra. Hasonlóan nagy vihart kavart akkoriban a telefonügy is, amely miatt Graham Bell és Elisha Gray, a két amerikai feltaláló éveken át pereskedett. Az általuk kidolgozott ötlet szabadalmaztatási időpontja között csupán két óra különbség volt. Nem kisebb vitát vált ki még ma is egy szintén igen jelentős találmány, a rádió, melynek tulajdonképpeni elődjével, a szikratávíróval egy időben kezdett el foglalkozni és eredményt elérni az orosz Popov és az olasz Marconi. A sorsszerű folyamatok részéről ennek a dupla indításnak valószínűleg az az oka, hogy ha az ötlet kidolgozására kiszemelt két feltaláló közül az egyik elakad, vagy időközben feladja a küzdelmet, akkor is legyen aki célba juttatja az ügyet. Ez az óvatosság egyébként nem minden alap nélküli, mert a legtöbb találmányt egyetlen személy neve alatt jegyzik. Ez feltehetően azért alakult így, mivel a “biztonsági tartalék” nem bizonyult elég kitartónak, így neve a későbbiek során már fel sem vetődött a kidolgozott eredmény kapcsán. Ránk nézve ebből az a tanulság vonható le, hogy senki se gondolja azt, hogy kegyet gyakorol azzal, ha “túlvilági” sugallatnak engedelmeskedve hajlandó kidolgozni egy isteni szikrából eredő gondolatot. Ha valaki az ezzel járó nehézségektől félve nem teszi meg amit a sors kíván tőle, akkor megteszi helyette más, de akkor a dicsőség és a vele járó jutalom is őt illeti. Aminek meg kell történni a világban, az meg is fog történni, ha nem így, akkor úgy; ember nem vethet gátat a Mindenható akaratának.
Azonban ez a törvény nem csak abban az esetben érvényesül, ha valaki nem képes élni a számára biztosított lehetőséggel, hanem akkor is, ha az elért eredményt nem ülteti át a gyakorlatba, mert hiába alkotjuk meg akár a világ legzseniálisabb találmányát is, ha utána elzárjuk egy íróasztalfiókba. Minden ötlet, minden új eljárás annyit ér, amennyi hasznot hajt a gyakorlatban. Az eltitkolt ötleteknek nincs valódi értékük, mivel nem szolgálják a világ haladását. Eltekintve a manipulatív jellegű titkosításoktól, az elvetélt találmányok azért sem tudtak érvényre jutni, mert alkotójuk nem ismerte fel az ötlet jelentőségét. Erre talán a legtalálóbb példa Jedlik Ányos magyar pap-tanár esete, aki a dinamót 1857-ben, vagyis a lexikonokban rögzített időponthoz képest 10 évvel korábban, az elektromotort pedig már 1827-ben feltalálta. Találmányainak gyakorlati jelentőségét azonban nem ismerte fel, ötleteit nem szabadalmaztatta, az elkészült modellek segítségével csupán diákjainak tartott néha bemutatót erről az érdekes fizikai jelenségről. Ekkor a sors továbblépett, és a német Siemens már tudta, hogy mit kell tennie, a megfelelő jogi védelem biztosítása után ezekre a találmányokra egy ma már világhírű gyárkomplexumot alapított. A sors továbblépésének kevesek által ismert példája a telefon feltalálása. A londoni Természettörténeti Múzeumban őrzött iratok szerint a telefont nem Alexander Graham Bell, hanem Philipp Reis német tudós találta fel 13 évvel korábban. 1863-ban átadta a készüléket egy üzletembernek. Ö azonban üzleti okokból eltitkolta a találmányt, nem kezdte el a sorozatgyártását.
Többnyire azonban nem a feltaláló hibájából, hanem a környezet részvétlensége, a segítőkészség teljes hiánya miatt hiúsul meg egy-egy találmány. Erre minden ország történetében találunk példát, de van ennek a jelenségnek egy speciális esete is, ami legkirívóbb módon Magyarországon nyilvánul meg. A társadalom önpusztító hajlama miatt az elvetélt találmányok nálunk olyan nagy számban fordulnak elő, hogy csupán a felsorolásuk egy vaskos kötetet töltene meg. Egyet kiemelve közülük, kevesen tudják a világon, hogy a helikopterhez hasonlóan a léghajó is magyar találmány. Az első kormányozható léghajót nem Ferdinand Zeppelin, hanem egy magyar mérnök, Schwarz Dávid építette meg. A szerkezet remekül működött, de az első repülése során szélviharba került, és lezuhant. Ennél az 1897-ben lezajlott kísérletnél ott volt Zeppelin gróf is, aki Schwarz halála után az özvegyétől megvásárolta a léghajó tervrajzait, majd kissé módosítva a saját neve alatt mutatta be a világnak. Az eredeti feltaláló sikertelensége alapvetően a támogatás hiányára vezethető vissza. Honfitársai közönyössége, nagyfokú értetlensége folytán itthon semmilyen segítséget nem kapott, és csak óriási nehézségek árán tudott külföldről harmincezer márkát szerezni a kísérleteihez. A német Zeppelin gróf viszont már az indulásnál hatmillió márkás költségvetéssel dolgozhatott, így ez a találmányunk is külföldön, egy életképesebb környezetben jutott diadalra.
Ugyanígy jártunk a tranzisztorral. Nem sokan tudják, hogy ennek a forradalmian új félvezető eszköznek az első feltalálója egy magyar gépészmérnök, Kemény Károly volt. A félvezető alapú erősítőelem leírását a Rádió és Fotóamatőr folyóirat 1930. decemberi számában tette közzé. (E cikk másolata megtalálható az 1971. évi Rádiótechnika évkönyv 54. oldalán, valamint a Természet Világa folyóirat 1969. januári számában is. A műszaki szakemberek azonban nem tulajdonítottak semmi jelentőséget ennek a találmánynak. Mivel nem sokkal korábban találták fel a triódát, az akkor még gépészmérnöki karon képzett elektromérnökök ennek az elektroncsöves erősítő eszköznek az alkalmazásával voltak elfoglalva. Az ország irányítóit pedig az elődeikhez hasonlóan továbbra sem érdekelte a magyar találmányok sorsa. A külföld sem figyelt fel erre a találmányra, mert túl korán született. A kisméretű, kevés áramot fogyasztó és szinte korlátlan élettartamú félvezető eszközök iránti igényt a számítástechnika keltette fel, amely nagy tömegben alkalmazta az elektroncsöveket. Itt már nem volt mindegy az áramfelvétel, és a megbízhatóság, a maximális üzemóra. Az egyre égetőbbé váló szükséglet hatására 18 évvel később három amerikai fizikus újból feltalálta a tranzisztort, amelyért később Nobel-díjat kaptak. Így ennek a valóságos ipari forradalmat kiváltó találmánynak a kiaknázási lehetőségéről is lecsúsztunk.
A szinte már törvényszerűnek mondható kudarcok oka, hogy a magyarok legcsekélyebb mértékben sem hajlandóak támogatni az új ötleteket, találmányokat. Mereven elzárkóznak minden jobbító szándéktól, ami a társadalom felemelkedését szolgálná. Kreatív képességekkel “megvert” polgáraikat ellenségnek tekintik, és addig üldözik őket, amíg vagy belepusztulnak a sorozatos kudarcokba, vagy elmenekülnek az országból. Valamilyen ősi átok folytán szinte örülnek annak, ha az általuk “nehéz embereknek” titulált nagy “koponyáktól” megszabadulnak. Ez az ösztön olyan erősen munkál ennek a népnek a lelkében, hogy inkább elemészti önmagát, de akkor sem tűri, hogy saját polgárai tehetségük révén érvényesüljenek, és hazájuk hasznára váljanak.
Nincsenek tisztában azzal, hogy ha egy világraszóló alkotás a környezet ellenállása vagy közömbössége folytán nem válik a társadalom hasznára, abból elsősorban az országnak, az emberiségnek származik kára, és nem az alkotónak. A mű létrehozása során az alkotó már megkapta legfőbb jutalmát: rengeteget fejlődött, tökéletesedett általa. Olyan értékekre tett szert, amelyeket magával vihet a túlvilágra, és hasznát látja a következő életében is. A befutott találmányok anyagi haszna, valamint az általuk szerzett erkölcsi elismerés a Földön marad. Ha egy alkotó ember után nem marad vissza semmi, ez kizárólag a földi világot teszi szegényebbé. Legfőképpen a szűk környezetét, azokat, akik nem engedték, hogy a képességeit kamatoztassa. Halála után a sikeres feltaláló is csak annyit vihet magával a mennyországba, amennyit a sikertelen. Vagyona, szellemi öröksége a földi világban marad. Az alkotóképesség kibontakozásának megakadályozása tehát nem más, mint egy ölünkbe hullott örökség visszautasítása. A több ezer éves kultúrával rendelkező távol-keleti országokban ez a felismerés az ősi tudás része. Tibetben a szerzetesek színes homokból hónapokon át rajzolják a szebbnél szebb mandalákat, majd amikor elkészültek vele hagyják, hogy a szél szétfújja. Ezzel azt hangsúlyozzák, hogy nem az a fontos, amit létrehozunk, hanem az, amivé válunk közben. Számunkra az alkotás legfőbb haszna a fejlődés. Gandhi szerint: A jól végezett munka egyetlen jutalma, hogy elvégezhettük. A remekműveknek elsősorban a társadalom látja hasznát, amennyiben igényt tartanak rá. Ha nem, ők lesznek az igazi kárvallottak.

Az egyéni és a társadalmi fejlődés intenzitását az önsorsrontó viselkedésen, valamint a karma törvényein kívül a klíma is befolyásolja. Minél változékonyabb az éghajlat, minél több alkalmazkodást igényel az elviselése, annál életképesebb a vidék lakossága. Azokban a földrajzi régiókban, ahol örök nyár uralkodik, az emberek nincsenek rákényszerítve arra, hogy élelmiszert termeljenek, mert megterem az magától is. Nem kell táplálékot felhalmozniuk a téli időszakra, mivel a növények megszakítás nélkül kínálják termésüket. Ráadásul ruhát sem kell készíteniük a hideg ellen, és házat sem kell építeniük az időjárás viszontagságainak kivédése céljából. Ez a paradicsomi állapot nagyon kellemes ugyan, de van egy nagy hátránya. Ezeket az embereket semmi sem kényszeríti arra, hogy fejlesszék a kézügyességüket, növeljék szellemi ismereteiket, és a természet erőinek fokozatos legyőzése révén egyre feljebb emelkedjenek a civilizációs fejlődés útján. Törekvés, fáradozás, munka nélkül pedig semmit sem lehet elérni az életben. Az embert a létért folyó harc, a természettel folytatott soha meg nem szűnő küzdelem emelte ki az állatvilágból, és a nehézségek szakadatlan sora gondoskodik arról, hogy lelki fejlődése egyre magasabb szintet érjen el. Nem véletlen tehát, hogy a meglehetősen zord éghajlatú Skandináv-félszigeten van a világ szociális mintaállamainak többsége, míg a legszegényebb, legelmaradottabb országok a sokak által irigyelt szubtrópusi és trópusi éghajlat alatt találhatók. Ennek az alapvető társadalmi törvénynek a felismerésére utal az a norvég közmondás is, mely szerint “a vikingeket az északi szél teremtette.”
*
Végül foglalkozzunk egy kicsit részletesebben az emberi fejlődést irányító legfontosabb törvénnyel, a karmával. A karma nem más, mint a világ majd minden vallásában fellelhető ok-okozati törvény, amelyet a modern kor embere a sors vagy a végzet törvényével azonosít. A karma célja a lélek felemelése és megtisztítása. Azt az időtartamot, amely alatt ez a folyamat lezajlik, karmikus ciklusnak nevezzük. Az asztrológusok szerint a karmikus ciklus alciklusokból áll, és egy-egy alciklus 12 életet foglal magába, amelyek az állatöv jegyei szerint követik egymást. Ezek az alciklusok mindaddig ismétlődnek, amíg a primitív lélek meg nem szabadul minden negatív tulajdonságától. A karma tehát úgy is felfogható, mint az ember tetteiből eredő és reinkarnációkon (újjászületéseken) keresztül kiegyenlítendő tehertétel. A karma kidolgozásának eszköze a test, mely arra szolgál, hogy a lélek rajta keresztül érvényesíthesse akaratát; érezze, tapasztalja annak következményeit. A lélek mindig szabad akarattal rendelkezik, normál körülmények között mindenki szabadon dönthet sorsáról, jövőjéről. A karma önhatalmúlag semmire sem kényszerít bennünket. A jövőnket magunk teremtjük meg azzal, ahogy élünk és cselekszünk. A karma törvénye abszolút és igazságos; nem jutalmaz, és nem büntet. A karma mentes minden emberi érzéstől, nem áll bosszút és nem hálálkodik, hanem következetesen, a tényeknek megfelelően értékel minket. Életciklusunk egy-egy állomásának befejezése után az elért eredménytől függően besorol bennünket arra a szintre, amit elértünk. Pozitív eredménnyel végződő élet esetén magasabb besorolást kapunk, kudarccal záruló élet esetén alacsonyabb osztályba kerülünk, ami azt jelenti, hogy alacsonyabb szinten kell folytatnunk a karmikus ciklusunkat.
Tetteink tehát a jövőnkön kívül a karmikus ciklusunk időtartamát is jelentősen befolyásolják. Nincs eleve elrendelés, a sorsunkat mi magunk szabjuk meg. Sorsunk rosszra fordulása esetén nem Isten büntet bennünket, hanem mi magunk büntetjük önmagunkat. Jövőbeli nehézségeink okozói mi magunk vagyunk, Isten csak őrködik a törvények beteljesülésén. Minél fejlettebb egy lélek, annál hamarabb ismeri fel a karma szükségszerűségét. Az ilyen lélekkel rendelkező emberek már indulatmentesen, és a szellem tökéletes nyugalmával reagálnak a környezetükben lezajló eseményekre, és igyekeznek a saját életüket úgy irányítani, hogy ne hátráltassák karmikus ciklusuk mielőbbi sikeres befejezését. Aki felismeri a karma lényegét, annak a sors már nem sötét erő többé, amellyel szemben küzdeni kell, hanem tág élettér, amit maga tölthet ki akarata és képességei szerint. A sorsát uraló ember viselkedése is teljesen megváltozik. Még végveszély esetén sem esik pánikba, nem lesz úrrá rajta a halálos rémület. A felvilágosult lélek végtelen nyugalommal fogadja az elkerülhetetlen eseményeket is. Egy anekdota szerint Assisi Szent Ferenc éppen a kolostor kertjében ásogatott, amikor két tanítványa megkérdezte tőle: “Mondd atyám, mit tennél, ha most valaki tudomásodra hozná, hogy holnap itt a világvége?” – “Tovább ásnám a kertemet.” – felelte Szent Ferenc a sztoikusok bölcs belátásával.
A keleti filozófiák és vallások szerint a “sorssá lett tett” korántsem büntetés, hanem egyfajta megtapasztalás. Aki az előző életében agresszív, erőszakos volt a mostani életében nem büntetésből kénytelen elszenvedni hasonlót, hanem azért, hogy megtapasztalja az erőszak negatív voltát. A keservesen megszerzett tapasztalat birtokában a későbbiek során már tartózkodni fog tőle. Az ember csak azt képes igazán megtanulni, amit a saját bőrén érez. Bármilyen tettünk jó vagy rossz kimenetele akkor válik számunkra egyértelművé, ha megtapasztaljuk. Csak olyan dolgok hatolnak le mélyen a tudatunkba, vésődnek az emlékezetünkbe, amelyeket átélünk. Ezek az emlékek a lélek szintjén is tárolódnak, és magunkkal hozzuk a következő életünkbe. Pontosan nem emlékszünk ugyan rá, de benyomások formájában figyelmeztetnek bennünket a régmúltban átélt eseményekre. Ennek alapján önkéntelenül tartózkodni fogunk hasonló cselekedek elkövetésétől, mert már tudjuk, milyen érzés átélni azt. A negatív tettekkel szembeni borzongás nem más, mint a lélek emlékezete. Annak a jele, hogy már volt részünk hasonlóban, ezért elkövetésének már a gondolatától is irtózunk. Hasonló a helyzet a jó cselekedetekkel is. Aki előző életeiben sok jót tett, az önkéntelenül törekszik a jóra, mert átélte ennek kellemes hatását. Ezért kell minden cselekedetünk következményeiben részesülnünk. Egyébként ez az az erő, amely alapvetően jóvá teszi az embert. Minél fejlettebb egy lélek, annál több tapasztalattal bír, ami taszítja a negatív megnyilvánulásoktól, és vonzza a jó cselekedetekhez.
A karmikus ciklust mindenkinek végig kell járnia. A karma lefolyását irányító túlvilági lények minden egyes életünk időtartamára leckét szabnak ki. A lecke mindig a legnegatívabbnak ítélt lelki tulajdonságunk leküzdését, megváltoztatását irányozza elő. Amennyiben valamelyik életünkben a próbatételre nem az elvárásoknak megfelelően reagálunk – azaz nem sikerül leküzdenünk pl. a gyűlölködő, kicsinyes, önző vagy bosszúálló hajlamainkat – akkor megbukunk a vizsgán, és mindaddig újra kell próbálkoznunk, amíg meg nem tanuljuk a leckét. Igyekezzünk tehát győztesen kikerülni ezekből a nehézségekből. Ne hagyjuk, hogy a megpróbáltatások két vállra fektessenek minket. Az életben adódhatnak igen kemény kihívások is, amelyeknek teljesítése lehetetlennek látszik. Ilyen esetekben sok múlik azon, hogy milyen módon dolgozzuk fel az eseményeket. Ha nem hagyjuk, hogy a bajok, a problémák felőröljenek bennünket, akkor nincs az a megpróbáltatás, amely legyűrhetne minket. 
Ha pozitív módon reagálunk a negatív hatásokra, ha arra gondolunk, hogy a szenvedések özöne végső soron a javunkra válik, akkor nem összetörve, hanem lélekben megerősödve kerülünk ki az eseményekből. A harc feladásával, a nehézségek elkerülésével azonban törvényszerűen kárt okozunk magunknak. Azzal, hogy nem teljesítjük a feladatainkat, vagy önmagunk által felállított önsorsrontó akadályokkal lehetetlenné tesszük a lecke megtanulását, csak magunknak ártunk. Ezzel a magatartással egyre alacsonyabb szintre degradálódunk, és rendkívüli mértékben elnyújtjuk a karmikus ciklusunkat. A leckét meg kell tanulni, a karma nem ismer könyörületet. Aki lassan tanul, az sokáig lesz a test nem éppen kellemes fogságában. A lecke elsajátításának, a lélek fejlődésének sokféle módja van, ennek a folyamatnak a kikényszerítése igen kifinomult eszközökkel zajlik. Ha egy hibás cselekedetünk után az elme leszűri a megfelelő tapasztalatokat, akkor a lélek ezt a lecke megtanulásának tekinti. Ha viszont a tudat elutasítja helytelen tettünk reális értékelését, akkor a sors drasztikusabb eszközökhöz folyamodik, hogy hibáinkat beláttassa velünk.
Az előző életekbe visszavivő hipnotikus regressziók bizonyítják, hogy a karmában a szemet szemért, fogat fogért kegyetlen törvénye érvényesül. Aki gyilkol, azt a következő életében a kozmikus igazságtétel törvénye szerint hasonló módon fogják meggyilkolni. Aki a jelenlegi életében állat módjára viselkedik, az a következő életében olyan körülmények közé fog születni, ahol állati szenvedések várnak rá. Minden ami tőlünk indult el, előbb-utóbb visszatér hozzánk, egyetlen tettünk sem marad következmények nélkül. Gyakran előfordul az is, hogy a karma már menet közben beleszól egyes emberek életébe. Ennek oka, hogy nincs olyan evolúciós folyamat, amely ne termelne ki magából selejtet. Az univerzum azonban védekezik a selejt ellen. Aki nem képes vagy nem akar engedelmeskedni az univerzális törvényeknek, azt a karma idő előtt kiselejtezi. Akik nem tartják be az evolúciós szabályokat, nem hajlandók a kozmikus rendbe beilleszkedni, azokat a karma önsorsrontással, betegségekkel, balesetekkel, vagy a bűntársak ellenük irányuló merényletei által pusztítja el. Nem érdemes tehát becstelen módon részt venni a kozmikus fejlődés folyamatában, mert az így eljáró embereket a sors könyörtelenül likvidálja. Az ily módon való kiselejteződés azt jelzi, hogy elbuktunk a vizsgán, és a következő életünkben eggyel alacsonyabb osztályba kerülünk. Itt még nehezebb körülmények közé kerülünk, ami nagy valószínűséggel azt eredményezi, hogy még kevésbé tudunk eleget tenni a követelményeknek. Ezúton haladva fokozatosan lesüllyedünk a kőkorszaki társadalmak szintjére, ahol a primitív életviszonyok és a teljes kiszolgáltatottság okozta mérhetetlen szenvedések közepette addig edződik a lelkünk, amíg kellően erőssé nem válik ahhoz, hogy ismét elinduljon a felemelkedés útján.
Karmikus ciklusunk akkor fejeződik be, ha lelkünk megtisztult, ha sikerült legyőznie minden alantas tulajdonságát, ha semmiféle negatív ösztön nem uralkodik többé rajta. Az óindiai mitológia szerint a fejlődésben kiteljesedett és megtisztult lélek a nirvánába kerül, amely nem a megsemmisülés, hanem a tökéletesség, az abszolút lét birodalma, ahol Isten maga köré gyűjti a hozzá hasonló lelkeket. 700 évvel ezelőtt Chishti így fogalmazta meg a nirvánába jutás folyamatát: “A folyó zúg, zajong és tajtékzik medrében sodródván. Vég nélkül jajveszékel, míg a tengerbe érve megleli nyugalmát. Hasonlóan sopánkodik az egyedülálló lélek is, amíg a hazájába visszavezető úton bukdácsol a különböző szinteken, hogy végül belefolyhasson az egyetemes lélekbe. Midőn eggyé vált Istennel, jajongása megszűnik.”
A karmának létezik egy sajátos megnyilvánulása is. Azoknak az embereknek a vétke, akik a magasabb szférából segítőként érkeztek a Földre, nem válhat karmikus adóssággá, mivel az ő világukban nincsenek testi szenvedések, így visszatérve nem tudják rendezni a tartozásukat. Ezért a küldetéssel rendelkezőknek még ebben az életükben benyújtják a számlát az elkövetett hibákért, botlásokért. Az ilyen emberek jól teszik, ha minden szavukra, a legapróbb tettükre is gondosan ügyelnek, mert bármely ballépésük azonnali következménnyel jár rájuk nézve. Nem véletlen, hogy a korábbi szentek némelyike emberfeletti szenvedéseket élt át élete hátralevő részében, a tudati feleszmélése előtt gyanútlanul elkövetett tettei miatt. Ezt a törvényt “azonnali karmatörlesztés”-nek hívják. Az is előfordulhat, hogy valaki olyan nagy bűnt követ el a földi gyarlóságoknak kitett testi létében, amelynek ledolgozásához kevés egy élet. Ilyenkor az istenek fizikai megtestesülések sorozatára kárhoztatják mindaddig, amíg lelke meg nem tisztul azoktól a fogyatékosságoktól, amelyek őt az anyagi világhoz láncolták. Ugyanez a büntetés vár azokra is, akik elfeledkeztek küldetésükről; vagy a várható nehézségektől megrettenve az érvényesülés könnyebb, de rövidebb útját választották. Önként vállalt feladataikat feledve karrierépítésbe kezdtek, és sokszor csak életük végén tudatosul bennük, hogy másra szólt a megbízatásuk.
Különösen megnehezíti a kiválasztott emberek életét, hogy őket nem csak az őrangyalaik, hanem a démonvilág is állandóan szemmel tartja. A Sátán csatlósai minden lépésüket éberen figyelik, a legapróbb botlásukat is azonnal felfedik, s ellenük fordítják. Ha nem elég elővigyázatosak, szinte ellenállhatatlan erővel sodorják őket a még nagyobb bűnök elkövetésének irányába, hogy a teljes romlásba taszítva kiiktassák őket a világunkból. Az átlagembereket nem fenyegeti ez a veszély, mert feladataik zavartalan elvégzése érdekében az ő hibáik gyakran csak feljegyeztetnek, és a törlesztésre a következő életükben kerül sor. A nagy többség élete tehát látszólag könnyebb, mivel az ő esetükben a gonosz erők ráérnek a számlát később is benyújtani. Emellett a tevékenységük sem veszélyezteti számottevően a démoni lények alantas törekvéseit, mert az átlagembereket sokkal jobban érdekli ösztöneik kiélése, mint a világ megváltása.
Az egyéni karmával szoros kapcsolatban áll a csoportkarma. Egyes népek, embercsoportok sorsa választott vezetőik döntésein túlmenően a társadalom minden egyes tagjának viselkedésétől is függ. A történelem ugyanis nem más, mint Isten ítélete mindennapi cselekedeteink felett. Egy-egy nép sorsát nem a csatába küldött katonák döntik el; ők már csak beteljesítik Isten akaratát, kiegyenlítik a szembenálló felek közötti karmikus adósságterhet. Ezt a tartozást viszont mi magunk hozzuk létre mindennapi cselekedeteinkkel. Az egyén aktív formálója népe történelmének. Ahogy embertársainkkal viselkedünk, ahogy más népcsoportok tagjaival bánunk, aszerint alakul az általunk alkotott közösség sorsa. A történelem tehát nem eleve elrendeltetés, hanem együttes erőfeszítéseink következménye. Nem dróton rángatott bábuk vagyunk; történelmünk nem tőlünk függetlenül zajlik, hanem mi is tevékeny alakítói vagyunk társadalmi fejlődésünk irányának. Ha cselekedeteink humánusak, előremutatóak, akkor győztesen kerülünk ki a népek közötti küzdelmekből, ha viszont életmódunkat a mások feletti élősködés, a szomszéd népek gyűlölete hatja át, akkor a karma kíméletlenül lesújt ránk, történelmünk tragikus alakulása elkerülhetetlenné válik. A végkifejletbe már nincs ugyan beleszólásunk, de a döntés kimenetele rajtunk múlik. Tetteink mérlegre helyezése előtt kizárólag tőlünk függ, hogy mi fog történni velünk.
Ebből a folyamatból mindenki kiveszi a részét, ha nem is egyforma mértékben. A társadalom vezetői, a nagyobb hatalommal rendelkező személyek fokozottan képesek hozzájárulni mind a felemelkedéshez, mind a romláshoz, így a felelősségük is nagyobb az események alakulásában, de ez nem mentesíti az átlagembert a történtek következményei alól. Társadalmuk vezetőit ugyanis a kisemberek választják meg, vagy ha nem demokratikus közösségről van szó, akkor sokat tehetnének a diktatúra megdöntése érdekében. A nem elég körültekintő választás, vagy a saját sorsukkal szembeni közömbösség a nép felelőssége, ezért a csoportkarma következményeit nekik is viselniük kell. Nem véletlen, hogy a karma oly előszeretettel alkalmazza a kollektív bűnösség elvét. Isten szemében nem csupán a negatív cselekedet, hanem az ezt eltűrő passzivitás is bűn, ezért a közömbös emberek szintén büntetésben részesülnek. Érdekessége még ennek a folyamatnak, hogy az ítélet meghozatalát többnyire természeti katasztrófák, vagy tömeges balesetek jelzik. Egy-egy társadalom sorsának rosszra fordulása tehát nem váratlanul éri az embereket, de a legtöbbjük nem tulajdonít ezeknek az előjelzéseknek semmi jelentőséget. Tájékozatlanságuknál, beszűkült gondolkodásmódjuknál fogva elkerülhetetlen sorscsapásnak tekintik a szerencsétlenséget, és hamar túlteszik magukat rajta.
A karmatan szakirodalma könyvtárnyi anyagot tesz ki, így a róla szóló ismertetés sohasem lehet teljes. A lényeget azonban olyan röviden és közérthetően fogalmazta meg Baktay Ervin, a világhírű magyar indológus, hogy érdemes az ő összefoglaló gondolataival is megismerkedni: “Minden tett, minden cselekvés megteremti a maga következményét, mint ahogy a magból kihajt a fa, s ebből kisarjad a gyümölcse. A tettek és következmények idézik elő minden élőlény sorsát. A Jó emelkedő, tisztuló sorsot eredményez, a Rossz viszont zavaros, bukás felé sodró sors előidézője. A helyes magatartással együtt jár a belső egyensúly, ez a boldogság egyedüli forrása; a rossz tett azonban mohó vágyakozás, kielégületlenség, boldogtalanság, szenvedés okozója. Az emberek újra és újra megszületnek, majd elmúlnak, utána ismét megszületnek mindig azon a fokozaton, amelyet magatartásukkal, cselekedeteikkel előkészítettek, és ennek megfelelően szenvednek, vagy részesülnek a boldogságból. A jó embernek is el kell szenvednie a bűnhődést a rossz tettéért, amelyet valamelyik régebbi életében követett el. Csak az emelkedhet a Jó és Rossz fölé, aki már minden tartozását megfizette. Ez a tettek következményeitől való végső szabadulás.”
Itt érdemes felhívni a figyelmet Baktay Ervin: Indiai regék és mondák című regényére. Visnu különböző alakban történt megtestesüléseiről igen sokan írtak a világban, de ezeknek a műveknek a többsége meglehetősen hosszú és nehézkes nyelvezetű. Baktay Ervinnek azonban oly módon sikerült ebből a mérhetetlenül gazdag és bonyolult anyagból összeválogatni a lényeget, hogy ez az átlagos terjedelmű könyv is átfogó képet ad India bámulatosan gazdag rege- és mondakincséről. Művének legnagyobb értéke azonban a rendkívül választékos, költői nyelvezete, amely maradéktalanul megőrizte az ősi teremtésmondák eredeti szépségét. Ennek a sok kiadást megért kötetnek a lapjain szinte megelevenednek az óindiai hitregék istenei. Elolvasása igazi élvezetet nyújt mindazoknak, akik behatóan érdeklődnek a földre szállt istenek hőstettei és tanításai iránt.
Szorosan hozzátartozik ehhez a témához, hogy az ok-okozati törvény beteljesülésének, a karma érvényre jutásának van egy sajátos segítője is, a lelkiismeret. A lelkiismeret nem más, mint az újraszületéseink során évmilliókon át szerzett tapasztalatok összessége. A közösség, amelyben élünk, minden egyes életünk során rendszeresen jutalmazott vagy büntetett bennünket, aszerint amit érdemeltünk. Így alakult ki bennünk az a belső iránytű, amit lelkiismeretnek nevezünk. Ez a lelkünk legmélyén működő erkölcsi iránytű mindig pontosan megmondja nekünk, hogy mi a helyes, és mely cselekedetünk helytelen. A lelkiismeret tehát a korlátok, a határok velünk született tudása. A lelkiismeret megnyilvánulásának tekinthető belső hang elhallgathatatlan, és akkor is közli a tudattal a véleményét, ha erre nem kértük. A korunk társadalmi szokásaira hivatkozó racionalitás, a felmentésünk érdekében felhozott enyhítő körülmények, a kimagyarázkodás nem hatnak rá; elnyomni, elaltatni nem hagyja magát. 
Csak akkor nyugszik meg, ha az elkövetett hibákért elnyerjük méltó büntetésünket. Ha ez nem következik be, akkor a lelkiismeretünk életünk végéig büntetni fog minket, és ez sokkal súlyosabb megtorlás, mint amelyet a törvény kiróhat ránk. A lappangó lelkiismeret ugyanis még a kisebb vétkekért is életfogytiglan tartó büntetést szab ki ránk. Senki sem tud olyan kegyetlen és kitartó módon fenyíteni bennünket, mint mi magunk; az önbüntetés a legfájdalmasabb vezeklés, amelyben a földi életünk során részesülhetünk. Amíg a törvény által kiszabott, és az embertársaink által végrehajtott ítélet a legtöbbször csak a testünknek fáj, addig a lelkiismeret a tudatot, az elmét károsítja. Az éjjel-nappal szüntelenül támadó, vagy a legváratlanabb pillanatban feléledő lelkiismeretünk tartós félelmet ültet el a tudatunkban, és ezek a képzelgések egy idő után önszuggesztió útján lejutnak a tudatalattiba is, amely valósággá formálja félelmeinket. Ez a folyamat gyakran végződik megőrülésig fokozódó üldözési mániával, vagy különböző súlyos betegségek kialakulásával. Ezek az emberek legtöbbször már alig várják, hogy a folyamatot betetőző nyomorúságos halál végre bekövetkezzen, és megszabaduljanak az önmaguk alkotta börtönből.

Az élet mozgatórugói
A korábbiakban már kiderült, hogy az univerzum strukturális felépítése egységes, csupán a méretekben vannak nagyságrendnyi különbségek. Meggyőződtünk róla, hogy amilyen a makrovilág, olyan a mikrovilág. Az atom kis méretekben ugyanazon az elven épül fel, mint az egyes bolygórendszerek. Az elektron ugyanúgy kering az atommag körül, mint ahogy a Föld kering a Nap körül. Ebből következik, hogy az atommag tömege nagyságrendekkel nagyobb, mint az elektroné. Az atommag körül nem csupán egy, hanem több elektron is keringhet, mint ahogy a Napnak is több bolygója van. Az anyag fizikai tulajdonságait az szabja meg, hogy hány elektron kering az atommag körül, és mekkora az atommag tömege. Bármennyire ellenkezik eddigi fizikai ismereteinkkel, igen nagy a valószínűsége annak, hogy energetikai értelemben mind az atommag, mind pedig az elektron negatív töltésű, mivel mindegyik részecske anyagi jellegű. A belőlük kiáramló negatív kisugárzásnak tudható be, hogy kölcsönösen vonzzák egymást. Ennek ellenére az elektronok nem zuhannak bele az atommagba, mert a bolygókhoz hasonlóan a centripetális erő itt is megakadályozza, hogy a nagyobb tömegű anyagi részecske a kisebbet magához vonzza. Az elektronokat ugyanúgy, ahogy a bolygókat, a gravitációs és a centrifugális erő egyensúlya tartja meg a pályájukon. Ezt a feltételezést támasztja alá az a Védák-könyvében található megjegyzés is, amely a tér és idő relativitásán kívül “a Föld minden atomjában megbúvó gravitáció” törvényéről beszél.
Ennek a tetszetős elméletnek azonban van egy sebezhető pontja is. Ezen az alapon ugyanis az elektronjaitól megfosztott atommagoknak egyesülniük kellene egymással, és a leszakadt elektronoknak sem lenne szabad egyenként áramolniuk az anyagban, hanem a negatív kisugárzásuk következtében egy tömeggé kellene összeállniuk. Márpedig ez nem történik meg, és ennek nagy valószínűséggel az az oka, hogy az elemi részecskék rendkívül nagy sebességgel forognak a saját tengelyük körül. Ez a fürge, intenzív mozgás mechanikusan meggátolja, hogy az atomi részecskék összetömörüljenek, és feltehetően ez az oka annak is, hogy a szabadon áramló energiakvantumok vagy szubatomi részecskék összesűríthetők ugyan, de normál körülmények között nem tapadnak egymáshoz. Miután az anyagi részecskék tömege igen kicsi, így a tehetetlenségi erő sem hat rájuk számottevően. Ennélfogva összeütközésük esetén nem zúzódnak darabokra, mint az égitestek, hanem csak lepattannak egymásról.
Ahhoz, hogy két atommag egyesíthető legyen, vagyis a tengely körüli forgásukat le tudjuk állítani, óriási nyomásra és hőmérsékletre van szükség. Az ilyen körülmények között egymáshoz préselt atommagok egyesülése során viszont hatalmas mennyiségű energia sugárzódik szét, amely a fúziós erőművek és a hidrogénbomba működési elvének a lényegét képezi. Az anyag legkisebb részecskéinek negatív energiakisugárzása, illetve ennek következtében fellépő vonzó hatása csak zárt szerkezetű molekulává alakulás, vagy kristályszerkezetbe rendeződés esetén képes maradéktalanul érvényre jutni. A negatív energiasugárzás zavartalan fellépésének és összegződésének alapfeltétele tehát a nyugalmi állapot elérése, vagyis az anyag elemi részecskéinek olyan fokú integrálódása, hogy az kifelé, a környezet felé már nyugalomban lévő egységet mutasson.
Az V. fejezetben felhozott gondolatokat tovább folytatva a koncentrált energiasugárzás nem csupán elektronáramlást tud elindítani az anyagban a legkülső elektronhéjról leszakított elektronok segítségével, hanem ennél mélyrehatóbb változásokat is képes előidézni az atomokban. Az energiasugárzás intenzitásának növelésével az energiakvantumok letaszítják a belső elektronhéjak elektronjait is a pályájukról, és részecskéket szakítanak ki az atommagból, ami már anyagszerkezeti változásokat okoz. Az elektronkonfiguráció valamint az atomsúly megváltozása az anyag rendszámának csökkenését vonja maga után, és átalakítja a fizikai tulajdonságait. Ezzel a módszerrel tehát egy magasabb rendszámú anyagból viszonylag egyszerű módon alacsonyabbat, és alacsonyabból magasabbat hozhatunk létre, vagyis megvalósíthatjuk az alkimisták régi álmát, más elemekből mi is elő tudunk majd állítani aranyat. Atomfizikai eszközökkel már jelenleg is tudunk az eggyel nagyobb rendszámú higanyból aranyat “csinálni”, csak ez a módszer nagyon drága, többe kerül, mint a keletkezett arany értéke. A koncentrált energiabesugárzással való anyag-átalakítás viszont jóval olcsóbb, és veszélytelenebb lesz. Hihetetlen ugyan, de már ma is van példa az anyag ilyen jellegű átalakítására. 
A VI. Nemzetközi Hidegfúziós Konferencián egy amatőr kutató beszámolt róla, hogy kísérletei során aranyat állított elő grafitból. Vegytiszta grafitport tett egy tégelybe, és grafitelektródák hozzávezetésével áramkört alakított ki. A nagyfeszültségű és nagy áramú impulzusok hatására a finom grafitpor nagyobb szemcsékké olvadt össze, és a reakció melléktermékeként ferromágneses anyagok, valamint néhány szemcsényi arany keletkezett. Egyelőre ő sem érti, hogy ez miként történhetett, de szinte biztos, hogy ebben a sajátos magátalakulásban nagy szerepe van annak a plazmaburoknak, ami a nagyfeszültségű illetve nagy áramú elektromos ívkisüléseket körülveszi. Ennek a módszernek azonban a jövőben nem az aranycsinálás lesz a legjelentősebb szerepe, hanem ezen az úton mi is létrehozhatunk majd olyan különleges – a természetben elő nem forduló – anyagokat, melyeknek rendkívül nagy lesz a szilárdságuk, mechanikus eszközökkel szétroncsolhatatlanok lesznek. Ezen az úton megtervezhetünk, kitalálhatunk majd olyan matériákat, amelyek maximálisan eleget tesznek a felhasználási követelményeknek. Létrejön a modern alkímia, ami az elemek átalakításának tudománya lesz.
Az energetikai úton megvalósuló anyag át-, illetve kialakításnak, nem a vagyongyarapítás lesz a célja, mivel az arany a jövőben ugyanolyan fém lesz, mint a többi, jelentősége csupán ipari nyersanyagként betöltött szerepére korlátozódik. Nagy valószínűséggel ez a sors vár a későbbiek során a gyémántra, és egyéb ma még ritkaságszámba menő ásványi kincsekre is, mert ezeknek a nyersanyagoknak más olcsó matériákból való előállítása rutin jellegű feladat lesz. Egy újabb érv tehát, hogy nem érdemes anyagi értéket gyűjteni. Könnyen megeshet, hogy a most összeharácsolt aranyunk annyit fog majd érni, mint az út szélén heverő rozsdás vasdarab. Az emberek még azt a fáradságot sem veszik, hogy lehajoljanak érte. Ennek a módszernek a továbbfejlesztése, a technikai módszerekkel végrehajtott materializáció segítségével pedig várhatóan létrehozható lesz bármely tárgy tökéletes másolata. Tehát a műkincsek vagyontárgyként való felvásárlásának sem lesz már értelme, mivel replikátorral bármely értékes műtárgyról olcsón és korlátlan mennyiségben előállíthatók lesznek olyan másolatok, amelyek egyetlen atomjukban sem térnek el az eredetitől.
Az ékszeripart már megérintette elértéktelenedés előszele. Materializálásra egyelőre nem vagyunk képesek, de a gyémánt mesterséges előállítására igen. A laboratóriumokban művi úton létrehozott kristály még nem rengette meg az ékszeripart, mert a kristálynövesztés drága és bonyolult eljárás, az ily módon keletkező ipari gyémánt nem olcsóbb, mint a valódi. Oroszországban azonban kifejlesztettek egy új technológiát, amely képes arra, hogy a természetet utánozva az 1800 oC-ra felhevített grafitot 80 ezer atmoszféra nyomás alatt gyémánttá alakítsa. Miután a világ ékszerforgalmának felét gyémántkreációkkal bonyolítják, az olcsó és tökéletes briliáns-alapanyag megjelenése nagy riadalmat okozott a piacon. Ráadásul ily módon sárga- aranykék- és vörös színű gyémántot is elő lehet állítani, ami a természetben igen ritkán fordul elő. Növeli a kereskedők és a vásárlók elbizonytalanodását, hogy az olcsó és nagy mennyiségben rendelkezésre álló alapanyag folytán semmi akadálya sincs a tömegtermelésnek. Arra sincs lehetőség, hogy a szakértők a futószalagon előállított gyémántot mesterségessé nyilvánítsák, ily módon tartva fenn a természetes gyémánt árfolyamát, mivel mindkét változat ugyanúgy keletkezik. A mesterséges körülmények között létrehozott gyémánt csupán annyiban különbözik a gyémántbányákból kikerülttől, hogy szebb, tökéletesebb és nagyobb.
A pénz ingatlanokba fektetésének sem lesz sok értelme, mert a korlátlan energiabőség, és az új építési eljárások következtében a házak előállítási költsége nagymértékben csökkenni fog. Főleg nem érdemes a nagyvárosokban ingatlant vásárolni. Sokan a metropoliszok központjában vesznek méregdrága lakásokat abban a reményben, hogy később még jobban felmegy az áruk. A fejlődés azonban ellenkező irányban hat. A nyugati országokban egyre intenzívebbé válik az a törekvés, hogy aki csak teheti leköltözik vidékre, a természet közelébe, ahol nincs zaj, zsúfoltság, és tiszta a levegő. Ennek következtében a világvárosok magja fokozatosan elnéptelenedik. Az angliai Newcastle pl. már ott tart ebben a folyamatban, hogy a városatyák 50 pennyért árulják a megüresedett lakásokat. A beköltözés egyetlen feltétele, hogy az új lakónak saját költségére fel kell újítania az ajándékba kapott lakást. A telekspekulációknak a földalatti építkezések fognak véget vetni, mivel a jövőben mi is egyre több települést fogunk a föld alatt kialakítani. Ennek az építési módnak főleg a földrengésveszélyes zónákban lesz nagy jelentősége, mert minél lejjebb hatolunk a kéreg alá, annál kevésbé érvényesül a földmozgások hatása. A későbbiek során a mezőgazdasági területek felvásárlása is értelmetlenné válik, mivel a növények termesztése nem talajban, hanem hidrokultúrában, azaz tápanyagokkal kevert vízben fog történni.

Az abszolút világ két legtitokzatosabb jelensége a materializáció és a dematerializáció. Ezekről a rejtélyes megnyilvánulásokról egyelőre semmit sem tudunk. Lefolyási folyamatukkal kapcsolatban csak hipotéziseket lehet felállítani, a valós folyamatot beható atomfizikai kutatások fogják majd kideríteni. A dematerializáció egyik valószínű magyarázata az, hogy intenzív energiabesugárzás esetén az energiakvantumok egymás után szakítják le az elektronokat az atommagról, míg végül felbomlik az atomszerkezet. Az elemi részecskék azonban ekkor még megtartják anyagi mivoltukat, és taszító hatást gyakorolnak a szubatomi energiaközegre. A szubatomi energia sűrűségének növekedésével azonban az előző fejezetben már említett módon az energiakvantumok szinte “satuba” szorítják az elemi részecskéket, és megállítják őket. A gyors tengely körüli forgás megszűnésével az energiakvantumok most már hozzáférnek az elemi részecskékben felhalmozott energiatömeghez. A környező nagy sűrűségű szubatomi energiaközeg vonzerejénél fogva kiszippantja az elemi részecskékben lévő energiakvantumokat. Ezáltal az atommag és az elektronok kisebb energiafelhővé alakulnak, majd az energiarészecskék elvegyülnek az éterben, és ezzel, mint anyag megszűnnek létezni.
Még ennél is nagyobb titok övezi az anyag létrejöttének folyamatát. A materializáció rendkívül bonyolult és összetett folyamat, ezért nehezen képzelhető el, hogy intelligens irányítás nélkül végbemenjen. Ennek a jelenségnek az egyik feltételezhető magyarázata az, hogy a Magasabb Intelligencia az éter egy meghatározott pontján a létrehozni kívánt anyag atommagjainak és elektronjainak megfelelő mennyiségű energiakvantumot pszichoenergetikai úton összesűrített energianyalábokkal körbevesz, és megállítja az energiarészecskék mozgását. A tengely körüli forgásukban meggátolt energiakvantumokat most már semmi sem akadályozza abban, hogy vonzerejüknek engedelmeskedve egymáshoz tapadjanak. Az egyesülés után azonban az energiarészecskék tömege jelentősen megnő, ezért elvesztik eredeti fizikai tulajdonságaikat. A megszűnő energiakvantumok miatt az éterben hiány lép fel, és ez a hiány sugárzódik ki az összesűrűsödött nagy tömegű energiából, amelyet most már anyagnak nevezünk. Ezután a Magasabb Intelligencia az így létrehozott elemi részecskéket pszichoenergetikai úton tengely körüli forgásra kényszeríti – hogy semmilyen körülmények között ne tapadhassanak egymáshoz – és az elektronokat elindítja az atommag körüli forgásukban. Ezt követően halmazállapottól függően elvégzi az atomok molekulává való összekapcsolását, vagy kristályszerkezetbe rendezését, és kész a kívánt méretű és tulajdonságú anyag.
A materializáció másik, sokkal valószínűbb magyarázata, hogy a létrehozandó tárgy képét nem a Magasabb Intelligencia szolgáltatja. Nem szükséges a bennünket felügyelő fénylények számítógépes adattárából lehívni a materializálandó objektum képét, mert az rendelkezésünkre áll, étertest formájában. Ez azért van így, mivel a teremtés eredményeként minden tárgy, minden élőlény magában hordoz egy láthatatlan vázat, az étertestet. A fizikai test erre a rendkívül finom és részletgazdag éteri vázra épül rá. Így a materializáció során nincs más dolgunk, mint az étertestet megtölteni szubatomi energiarészecskékkel. Megerősíti ennek a folyamatnak a valószínűségét a távol-keleti bölcseleti iskolák tanítása, mely szerint “az anyagi világ puszta látszat, lyukakkal és élekkel teli durva képződmény”. A forma igazi őrzője az étertest, amelyen az anyag nem más, mint “göcsörtös rárakódás”.
Teleportációs téráthelyezés során ugyanez a folyamat megy végbe, azzal a különbséggel, hogy előbb az anyagot le kell bontani, szubatomi energiarészecskékké alakítani. Ezután a visszamaradt étertestet át kell szállítani az új helyre, ahol megtölthető anyagi részecskékkel. A lélek testből való kiléptetése, átirányítása, és az újjáépített testbe való visszatelepítése, valamint a meridiánok és reflexvezetékek helyreállítása nem jelent különösebb gondot, mert itt nincs szükség materializálásra. Azt már tudjuk, hogy a szubatomi energiarészecskék terjedési sebessége nagyságrendekkel nagyobb mint a fényé, ezért a dematerializált tárgy vagy élőlény után visszamaradt étertest pillanatok alatt áthelyezhető akár egyik bolygóról a másikra. Ezt követően már semmi mást nem kell tenni, mint az étertestre rákopírozni a fizikai testet. Az étertest ugyanis annyira kifinomult, hogy a legkisebb részleteiben is hűen tükrözi az anyagi testet. A fizikai testnek ez a rendkívül bonyolult lenyomata azáltal jön létre, hogy az étertest nem atomokból, hanem annál jóval kisebb szubatomi energiarészecskékből épül fel. A rematerializálás során az étertestet körülvevő szubatomi energiarészecskéket kell sűrítés útján anyaggá alakítani, és ráültetni az étervázra. Azt, hogy hány szubatomi energiarészecskét kell elhelyezni és hová, az étertest egyértelműen mutatja.
A semmiből történő materializálás is hasonló módon zajlik azzal a különbséggel, hogy itt a kívánt tárgy étertestét előbb az elménkben meg kell teremteni, vagy ha nem rendelkezünk pontos képpel a létrehozandó tárgyról, akkor a Magasabb Intelligencia memóriájából gondolati úton elő kell hívni, majd ennek megérkezése után a materializáció már helyben megy végbe.
Ezen az alapon érthetőbbé válik a Képzeletbeli Képernyő technika által megvalósítható gyógyítás mechanizmusa is. Az elhalt testrészek dematerializálódása, és az újak materializálása valószínűleg itt sem a Magasabb Intelligencia számítógépeiben őrzött ideális kép alapján történik, hanem az étertest segítségével, amelyet láthatatlanul magunkban hordunk. A szubatomi energiarészecskékből álló étertest fizikai testünk ideális állapotát tükrözi, nem lehet megcsonkítani, nem károsítják az anyagi világ romboló elemei. Ennek egyik bizonyítékát az auralátók szolgáltatták, akik elmondták, hogy amputáció után továbbra is látható az eltávolított végtag éterteste, anyagi testünk szubatomi energiából álló váza tehát sohasem sérül meg. Az étertest szerkezete hasonló a fizikai testhez, tartalmazza valamennyi szervet és anatómiai képletet. Finom struktúrája energiamátrixot alkot, amelyen a testszövetek horgonyt vetnek.

Az ezotéria műszaki alapjai
A szubatomi energiával kapcsolatos eddigi ismereteink alapján megpróbálkozhatunk a mágnesesség lényegének megfejtésével is. A fizikusok régóta gyanítják, hogy a mágnesesség és a gravitáció rokon fogalmak. A jelenleg alkalmazott elektromágnesek viszonylag kis térereje miatt azonban eddig nem sikerült a gravitáció nagyságrendjébe eső, nagy hatótávolságú erőteret létrehozni, ami lehetetlenné tette a mágneses erővonalak beható tanulmányozását. Az előző fejezetben említett mesterséges teleportációs berendezés, és a Joseph Newman által konstruált szubatomi elektromotor feltételezett működési módja elgondolkoztató analógiát mutat az elektromágneses erővonalak, és a különböző jellegű energiakisugárzások között.
Fizikai ismereteink alapján tudjuk, hogy az elektromágneses erővonalakat elektronáramlás váltja ki. Ha egy fémes vezetőre feszültséget kapcsolunk, akkor a külső feszültség hatására meginduló elektronáramlás mellett elektromágneses erővonalak sugárzódnak ki a térbe. Többmenetes elektromágnesek esetén ezek az erővonalak koncentrálódnak, és az elektromágnes két végén ellentétes előjelű pólusok alakulnak ki. A jelek szerint az elektromágnesnek ez a permanens mágnesekhez hasonló polarizálódása egy sajátos töltésátrendeződés következménye. A tápáramforrás negatív elektródájáról nagy mennyiségű elektron áramlik a fémes vezető egyik végébe. A fémes anyagba emittált elektronok megindulnak a pozitív elektróda felé, és útjuk során az anyag atomjainak legkülső elektronhéjáról elektronokat szakítanak le. Ezáltal az anyagban megszaporodik a szabadelektronok száma. Az áramforrás vagy generátor elektronhiányos pozitív elektródája az összekötő vezetéken keresztül elszívja ezeket az elektronokat a vezető ellenkező végéből. Emiatt a fémes anyag egyik vége elektronokban gazdag, a másik vége pedig elektronhiányos lesz, ami az anyag belső átrendeződését eredményezi. Mivel a fémes vezető egyik végén az elektronok feldúsulnak, a másik végén pedig elektronhiány jön létre, megszűnik az anyag energiakisugárzásának homogenitása. 
Elektromos áram hatására tehát az anyagban egy sajátos tömegátrendeződés megy végbe, amely azt eredményezi, hogy a fémes vezető, vagy elektromágnes egyik sarkának az elektrontöbblet következtében nagyobb lesz a negatív energiakisugárzása. Fokozza ezt a hatást, hogy a negatív pólusba beáramló nagyszámú elektron kiszorítja az atomközi térben levő pozitív szubatomi energiarészecskéket, az étert. Főleg váltakozó áramú táplálás esetén intenzívebbé teszi a negatív kisugárzást a Skin hatás is, melynek lényege, hogy az anyag külső felületére sodródott elektronok sugárirányú erővonalaiknak csak egy részét fordítják ütközéses ionizációra, felülről ható atomok hiányában jelentős részük szabadon kisugárzódik az anyagból.
A tömegátrendeződés alapján feltételezhető, hogy az anyag elektronokban feldúsult pólusának negatív energiakisugárzása tulajdonképpen nem más, mint gravitációs kisugárzás, vagy az akupunktúra nyelvére fordítva Yin jellegű energiasugárzás. Az elektromos áram tehát energiasűrítő szerepet tölt be a fémes anyagokban, számszerűleg megnöveli a szabadelektronokat a villamos vezető egyik részében, és a Skin hatás segítségével lehetővé teszi, hogy az anyag negatív tömegenergiája a fémes vezető egy meghatározott felületén koncentráltan kisugárzódjon. Mágnesek esetén az anyag koncentrált negatív energiakisugárzása kölcsönhatásba lép az ellenkező pólussal, és ezt az erőhatást nevezzük mi elektromágneses erővonalaknak.
Most nézzük meg, hogy feltételezhetően mi megy végbe az anyag, vagy az elektromágnes másik pólusán. A fémes vezetőre kapcsolt villamos feszültség az anyag másik végéből kiszippantja a szabadelektronokat, így az elektromágnes ellenkező pólusán elektronhiány lép fel. A legnagyobb mérvű elektronhiány a pozitív elektróda felületén tapasztalható, mert az itt levő szabadelektronokra a betöltetlen elektronhéjjal rendelkező atomok csak oldalról és felülről gyakorolnak vonzó hatást, így könnyebben kimozdulnak a helyükről. A tömeg egy részének elvándorlása nem jár következmények nélkül. Mivel a természet nem tűri az űrt az univerzumban, az elvándorló elektronok helyére szubatomi energiarészecskék áramolnak be az anyagba, vagyis a hiányzó elektronok helyét energiakvantumok foglalják el. Ennek hatására viszont az anyag ellenkező pólusának energiakisugárzása az energiakvantumok koncentrált jelenléte miatt pozitív lesz. A pozitív, vagy más néven Yang jellegű energiasugárzás a szubatomi energiarészecskékkel elárasztott pólus külső felületén lesz a legintenzívebb, mert itt alakult ki a legnagyobb mérvű elektronhiány. Befelé haladva az anyagban a két pólus energiakvantum- és elektrontöbblete fokozatosan csökken. Az anyag középvonalán található atomok semleges állapotban vannak, tehát sem betöltetlen elektronpálya, sem pedig szubatomi energiatöbblet nem tapasztalható az anyagnak ebben a zónájában.
Elektromágneses erővonalakat, vagy Yin és Yang jellegű energiakisugárzást azonban más módon is lehet kelteni a fémes anyagokban. Az elektromágneses erővonalak előállításának, és a térerő növelésének az a feltétele, hogy minél több elektron áramoljon be a Yin jellegű – a földgömb analógiájára északinak is nevezhető – pólusba, és minél több elektron hagyja el a Yang jellegű déli pólust. Az északi pólus elektronokkal való ellátása nem okoz különösebb nehézséget, mivel a szabadelektronok akadálytalanul áramolhatnak be az elektromágnes negatív elektródára kötött fegyverzetébe. Az erővonalak záródásának, a kétpólusú elektromágnes kialakulásának azonban fontos feltétele az elektronok minél nagyobb mértékű eltávolítása az ellenkező pólusból. A tömegcsökkentést, vagyis az anyag egy részének szabadelektronoktól való megfosztását, és ezáltal a szubatomi energiakvantumok anyagba való fokozott beáramlását eddig többnyire az elektronáramlás megindításával hoztuk létre. A fémes anyagokon átfolyatott áram ütközéses ionizáció útján szakítja le az atomok legkülső elektronhéjáról a szabadelektronokat.
Az anyag tömegátrendezéséhez szükséges elektronleválasztás azonban nem csak ütközés útján hozható létre, hanem kívülről, nagyfeszültségű villamos erőtér, azaz gerjesztés hatására is megindítható ez a jelenség. Ebben az esetben a fémes vezető két végére kapcsolt jelentős feszültségkülönbség az, amely vonzó, illetve taszító hatásánál fogva leválasztja az atomok legkülső elektronhéjáról az elektronokat, és így jön létre a szabadelektron-kiürítés, a déli pólus tömegének csökkentése. Ez a hatás azonban csak erős potenciáltér, vagyis az átlagosnál jóval nagyobb külső feszültség esetén indul meg. A nagyobb feszültség hatására viszont fokozott elektronáramlás indul meg az anyagban, ami nemkívánatos jelenség, hiszen ebben az esetben nincs szükség ütközéses ionizáció útján való szabadelektron-keltésre. Ez a káros hatás úgy kerülhető el, hogy a fémes vezető ellenállását megnöveljük, vagyis az elektromágnest rendkívül vékony huzalból tekercseljük. A külső feszültséggel sorba kötött áramkorlátozó ellenállás nem megfelelő megoldás, mert ez az ellenállás magára venné a feszültség nagy részét, amely meggátolná a gerjesztés megindulását. A vékony huzalból készített elektromágnes nagy előnye még, hogy az egyes menetek mágneses erővonalai összeadódnak, így igen erős energiakisugárzás jön létre.
Megállapítható tehát, hogy elektromágneses erővonalak a hagyományos, árammal történő gerjesztésen kívül feszültség hatására is létrehozhatók. Jelenleg kizárólag úgy tudunk intenzív elektromágneses erőteret, azaz erősebb villanymotorokat előállítani, hogy a rézvezető keresztmetszetének növelésével növeljük a tekercsen átfolyó áram mennyiségét. Ez azonban egy kényszermegoldás, és annak tudható be, hogy a háztartási és ipari feszültség értéke adott, így ha erősebb motorra van szükség, akkor le kell csökkenteni a vezető anyag ellenállását, hogy több elektron folyjon át a tekercsen. Ezáltal intenzívebb lesz az ütközéses ionizáció, és erősebb erővonalak indukálódnak a tekercsben. A szabadelektronok száma, a fémes vezető kiüríthetőségének, tömegcsökkentésének mértéke azonban nem csak a tekercsen átfolyó áram, hanem a rákapcsolt feszültség növelésével is fokozható. Ekkor csupán annyi áram folyik át a vezetőn, amennyi abból adódik, hogy technológiai nehézségek miatt nem tudunk végtelen nagy ellenállású tekercset készíteni. Ebben az esetben tehát az elektromos áram nem kiváltója, hanem csak kényszerű kísérőjelensége az elektromágneses erővonal-gerjesztésnek.
A mágneses erővonalak kialakulásának, és energiafelhasználás nélküli fennmaradásának lehetőségét támasztja alá az önindukció jelensége is. Mint ismeretes, többmenetes váltakozó áramú induktivitásokban az önindukciós áram szinte teljes egészében kompenzálja a tekercs áramszükségletét. Az előzőekben ismertetett működési elv kerek, egésszé való összeállását már csak egyetlen zavaró tényező hátráltatja. Az előző fejezetekben megállapítottuk, hogy az egynemű töltések vonzzák egymást, az elektromos áram és a mágnespólusok esetén viszont azt tapasztaljuk, hogy nem az egynemű, hanem az ellenkező pólusok gyakorolnak egymásra vonzó hatást. Ez az ellentmondás azonban csak látszólagos. Az északi pólusból kisugárzódó energiát, illetve az áramforrás negatív pólusából kiáramló elektronokat nem a déli pólus szubatomi energiasugárzása vonzza magához, hanem az ott található elektronhiányos atomok. Ez a vonzás tehát relatív. Elektromosan vezető anyagoknál nem az energiakisugárzások, hanem az anyagot alkotó atomok legkülső energiahéjának telítettségi szintje dönti el, hogy az elektronok milyen irányba áramoljanak, illetve az egyes pólusok milyen hatást gyakoroljanak egymásra. Az egyszerűség kedvéért és a gyakorlati alkalmazás megkönnyítése érdekében célszerű úgy átfogalmazni ezt a törvényt, hogy amíg az egynemű mágneses töltések vonzzák, az ellenkező neműek pedig taszítják egymást, addig a villamos töltések éppen ellenkezően viselkednek, vagyis az egyneműek taszítják, a különneműek pedig vonzzák egymást.
Nem zárható ki, hogy az előzőekben vázolt összetett jelenség az oka az elektromágneses erővonalak kettős viselkedésének is. A korpuszkuláris, vagyis a részecskesugárzást feltehetően a Yin pólusban felhalmozódott elektronok kisugárzása okozza, míg az elektromágneses erővonalak hullámtermészete a Yang pólusba beáramló szubatomi energiarészecskéknek tudható be. Lehet, hogy a fény kettős természete is hasonló okokra vezethető vissza, hiszen a fénykibocsátás szintén anyagkiáramlással jár. A fotonok korpuszkuláris sugárzás útján történő távozását azonos ütemű energiakvantum-beáramlás kíséri az anyagban, és elképzelhető, hogy az ily módon mozgásba jött szubatomi energiarészecskék okozzák a fény járulékos hullámtermészetét. Ennek alapján úgy tűnik, mintha az éter hordozó közege lenne a fénynek, holott azonos frekvenciájú rezgése csupán kísérő jelensége a fény terjedésének. Ezt a látszólagos hatást erősíti meg, hogy a Doppler-effektus a fény terjedésében is kimutatható. A fizikusok tapasztalata szerint amikor a fényforrás közeledik, a fény színe kékbe tolódik, ha távolodik akkor vörösbe. Ez a jelenség vákuumban is fellép, tehát semmi köze a levegőhöz.
Még intenzívebben jelentkezik ez a hatás az atomot alkotó részecskék vizsgálatánál. Ezért a fizikusok már nem atomi részecskékről, hanem anyaghullámokról beszélnek. Az atommag körül keringő elektronok hullámként való észlelése azonban csak látszat, mely annak tudható be, hogy a világmindenséget kitöltő szubatomi energiarészecskék sűrűsége igen nagy. Ez a gyors mozgás olyan hatást kelt benne, mint a sugárhajtású repülőgépek által hátrahagyott kondenzcsík. Műszereink tehát nem a száguldó elektront érzékelik, hanem annak nyomát az éterben.
A teljesség kedvéért meg kell még említeni azt is, hogy az elektromágnesek hatásfoka a gerjesztés módján kívül a környezeti hőmérséklettől is függ, mert csökkenő hőmérséklet esetén az atomok rezgőmozgása a molekulák rácsszerkezetében fokozatosan lelassul, és egyre kisebb lesz az atomközi térben kötetlenül ide-oda száguldó szabadelektronok mennyisége is. Ez viszont azzal a következménnyel jár, hogy egy bizonyos hőmérsékletérték alatt bármely anyag elektromágneses szempontból ideális vezetővé válik. Ennek leglátványosabb megnyilvánulási formáját akkor tapasztalhatjuk, amikor egy erősen lehűtött szupravezető kerámiatestet mágneses erőhatásnak teszünk ki. A kerámiatest mindaddig lebegni fog a mágnes felett, amíg fel nem melegszik, vagyis amíg a rendezetlen mozgást végző termikus elektronok le nem rontják az anyag abszolút nulla fok közelében tapasztalható ideális indukciós tulajdonságait. A szupravezetés másik érdekes tulajdonsága, hogy az atomok termikus mozgásának megszűnése következtében minden anyag villamos ellenállása nulla lesz. Ez a nem kizárólag fémes anyagokra jellemző jelenség annak tudható be, hogy az erősen lehűtött anyagba injektált elektronok az atomközi tér megnövekedett csatornáiban akadálymentesen képesek haladni, semmi sem gátolja a mozgásukat. A szupravezető anyag ellenállása oly csekély, hogy az áramkör lekapcsolása után az elektronok még napokig keringenek benne zavartalanul. 
Az előzőekben részletesen ismertetett elven létrehozott elektromotorok első hallásra perpetuum mobile-nek tűnnek, de ez nem így van. Ez a tévhit annak tudható be, hogy elektromágneses erővonalakat csak folyamatosan betáplált villamos energiával lehet létrehozni. Ahhoz, hogy a szabadelektronok negatív kisugárzása és a pozitív szubatomi kisugárzás meginduljon, nem kell állandóan cirkuláltatni az elektronokat, hanem csak ki kell vonni az elektromágnes déli pólusából a gerjesztő feszültség által létrehozott szabadelektronokat. Az elektronleszakítást, a szabadelektron-keltést valamint a negatív fegyverzet elektronokkal való ellátásának feladatát az elektromágnesre kapcsolt feszültség is el tudja látni, és ebben az esetben a munkát nem a villamos energia, hanem az elektronok gravitációs kisugárzása, valamint az éteri eredetű szubatomi energiakisugárzás végzi. Ennél az új típusú motornál tehát nem kívülről tápláljuk be az energiát a motorba villamos energia formájában, hanem a szubatomi energiarészecskékben rejlő szinte kiapadhatatlan mennyiségű perdületi energiát használjuk fel közvetlenül, illetve közvetett módon, negatív energiakisugárzás formájában.
Ennek az energiának a létezésére a földönkívüliek közlésétől kezdve az ősi iratokig sok forrás utal. A dogon mitológia szerint az ősrobbanás előtt az erősen összetartott, szorosan együttlevő energiagömbből spirálmozgás révén keletkezett a “po” vagyis az univerzum legkisebb részecskéje, amely pergő mozgásával energiát sugároz magából. Ez az energia az alapja a mágneses-, valamint a villamos kisugárzásnak, és ez hozza létre az elektromágnesességet. Ennek a kombinált jelenségnek az összetevőire bontása, és új alapokra helyezése teszi lehetővé a külső energiabefektetés nélküli munkavégzést. Az elektrotechnikának ez a sajátos esete jól analogizálható a mechanikában ismert helyzeti és mozgási energiák közötti viszonnyal. A nagyfeszültséggel történő gerjesztés során a tápfeszültség, mint helyzeti energia, már azáltal betölti szerepét, hogy létezik, nem kényszerül mozgási energiává átalakulni, vagyis energiáját folytonos elektronáramlás formájában leadni.
A mágneses erővonalak külső energia nélküli kialakulásának és tartós fennmaradásának egyik kézzelfogható példáját testesíti meg az a különböző kirakatokban látható “örökmozgó” is, amely krómozott fémkarikák megállás nélküli egymásba forgásával kápráztatja el az arra haladókat. Ez a szerkezet nem perpetuum mobile, a forgásához szükséges energiát ugyanis a súrlódás semlegesítésére szolgáló kis elektromágnestől eltekintve két ügyesen elhelyezett permanens mágnes biztosítja, fényes bizonyítékaként annak, hogy a fémekben létrehozott tömegáthelyezés önmagában, külső energiabefektetés nélkül is képes munkát végezni.
Permanens mágnesekkel működtetett “örökmozgót” azonban elem nélkül is lehet készíteni. Bármennyire hihetetlennek tűnik, de a latin nyelvű feljegyzések szerint Páter Peregrinus már 1269-ben épített egy ilyen szerkezetet. A készülék három csapágyazott tengelyből állt, amelyekre egy-egy korong volt erősítve. A középső tengelyen lévő korong átmérője kétszer akkora volt, mint a két szélsőé, és a tengelyek ugyanilyen méretarányú fogaskerekekkel kapcsolódtak egymáshoz. A nagyobb tárcsa szélére 8 db, míg a kisebb tárcsára 4-4 db permanens mágnes volt felerősítve úgy, hogy forgás közben az egyes mágnesek szembekerültek egymással. A tárcsák között igen kicsi volt a légrés, és a szerkezethez tartozott még egy különálló permanens mágnes is, amelynek az volt a feladata, hogy a mágneses egyensúly megbontásával a szerkezetet megindítsa. A holtpontokon az egyes tengelyek közötti fogaskerék-kapcsolat valamint a tehetetlenségi erő segítette át a szerkezetet, így mozgása mindaddig tartott, amíg a kopás tönkre nem tette az egyes alkatrészeket. Állítólag a későbbiek során Leonardo da Vinci is készített egy hasonló mágneses motort, amelynek a működési elve a máltai kereszten alapult, erről azonban semmi konkrétumot nem tudunk.

A fentiekben ismertetett elvnek a gyakorlatban való beigazolódása minden valószínűség szerint forradalmi változásokat fog előidézni a villamos erőgépekkel történő meghajtásban. Hálózatról táplált elektromotorok esetén világviszonylatban roppant mennyiségű energiát takaríthatunk meg azáltal, ha a villanymotorokban nagy belső ellenállású tekercselést alkalmazunk, a gerjesztéshez szükséges nagyfeszültséget pedig helyileg, egy hálózatra kapcsolt transzformátorral állítjuk elő. Nagyobb teljesítményű motorok esetén még a transzformátor kb. 5%-os veszteségét figyelembe véve is rendkívül gazdaságos lesz ez a megoldás. Ennek az eljárásnak azonban a mobil és hordozható berendezések terén, ezen belül a gépkocsiiparban lesz nagy jelentősége. Mint ismeretes, eddig azért nem terjedtek el a villamos meghajtású gépkocsik, mert a jelenlegi akkumulátorok alacsony hatásfoka nagyon leszűkíti az egy feltöltéssel megtehető útvonal hosszát. A villamos meghajtású járművek hatásfoka azonban a rendelkezésre álló energia növelésén kívül a fogyasztás csökkentésével is javítható. Mivel a szubatomi elektromotor működtetését elektromos erőtér végzi, vagyis áramra alig van szükség, ezért ezekkel a motorokkal hagyományos akkumulátoros táplálás esetén is elérhető lesz a robbanómotoros gépkocsikra jellemző hatókörzet. Az erősebb motor miatt a szubatomi meghajtású elektromos járművek maximális sebessége sem fog elmaradni a káros égéstermékeket kibocsátó hagyományos járművek sebességétől, nem is szólva arról az előnyéről, hogy üzemeltetése jóval olcsóbb lesz, mint a jelenlegi járműveké.
A szubatomi elektromotorok gépkocsiiparban való elterjedése előreláthatóan igen áldásos hatást fog kifejteni mind az energiakiadások csökkentése, mind pedig a környezetvédelem terén. Továbbra is gondot jelent azonban, hogy a villamos energia felhasználásának csak egy kis hányadát teszi ki a villamos meghajtásra fordított energia; túlnyomó részét világításra, a fűtő- hűtő- és főzőberendezések üzemeltetésére, valamint ipari célokra használjuk el. Ezt az energiát továbbra is meg kell termelni, és ennek előállítása főleg hő- és atomerőművekben történik világszerte. Ezek az erőművek viszont rendkívüli mértékben szennyezik, illetve veszélyeztetik a környezetet, üzemeltetésük pedig a felhasznált primér energiahordozók (szén, földgáz, urániumizotóp) magas ára miatt meglehetősen költséges. Tovább rontja a helyzetet a kényszerű energiaátalakítások (hő-gőz-mechanikai- és elektromos energia) következtében előálló alacsony hatásfok is. Ezek a gondok a szubatomi energia hatékony sűrítési módjának birtokbavétele után végleg megszűnnek majd, de egyelőre még nem rendelkezünk ezekkel az ismeretekkel.
Addig is kínálkozik azonban egy áthidaló lehetőség. Ha a szubatomi elektromotor a gyakorlatban beváltaná a hozzá fűzött reményeket, és jóval több teljesítmény leadására lenne képes, mint amennyi energiát felvesz, akkor semmi mást nem kellene tennünk, mint az erőművek áramtermelő generátorainak tengelyére közvetlenül rászerelni egy-egy ilyen elektromotort, és máris megoldódna a legtöbb problémánk. A nagy hatékonyságú elektromotorok viszonylag kevés áram felhasználásával termelnék tovább az elektromos energiát, a költséges és környezetszennyező hőkazánokat, illetve a környezetet veszélyeztető atomreaktort pedig le lehetne bontani. Ez az átalakítás különösebb költséggel nem járna, a felszabaduló bontási anyagok talán még a szubatomi elektromotorok beszerzési költségét is fedeznék. A villamos távvezetékrendszer tehát egy darabig még megmaradna, de nem szennyeződne tovább a környezetünk, és nem kellene attól tartanunk, hogy mi lesz néhány évtized múlva, ha kimerülnek a világ energiahordozó-készletei. Ez az átállás azzal a nem lebecsülendő következménnyel is járna, hogy miután nem lesz szükség a továbbiakban hagyományos energiahordozókra, ezért a villanyáram ára jelentős mértékben csökkenne. Ez minden bizonnyal növelné a felhasználást, és ezáltal kényelmesebbé, kulturáltabbá válna az életünk. Ezzel a módszerrel távoli településeken megoldható lenne a helyi áramtermelés is, ami járulékos hatásként mérsékelné a vidéki lakosság nagyvárosokba özönlését, lassítva ezzel az elidegenedés folyamatát. A rendkívül olcsó villanyáram azonban az épületeken kívül az utcák, autópályák fűtését is lehetővé teszi majd, megszüntetve ezzel a jegesedésből eredő baleseteket. Ez az eljárás környezetvédelmi szempontból is igen előnyös lesz, mivel szükségtelenné teszi az utak sózását.
Ezen az alapon egyébként megoldható lenne az elektromos meghajtású gépkocsik öngerjesztéses áramellátása is. Ebben az esetben a szubatomi elektromotor a gépkocsin kívül egy dinamót is meghajtana, amely biztosítaná a motor számára a gerjesztő áramot. Így nem lenne szükség a jelenlegi költséges, nagy tömegű akkumulátorokra. Elegendő lenne a továbbiakban is csak egy hagyományos méretű akkumulátort alkalmazni, melynek szerepe a gépkocsi egyéb elektromos egységeinek álló helyzetben való üzemeltetésén kívül csupán a motor megindítására korlátozódna. Valószínűleg hasonló elven működött a múlt század végén konstruált Keely-motor is, mivel a szakértői szemrevételezés egyértelműen megállapította, hogy semmiféle tápvezeték nem csatlakozott hozzá. Erejére jellemző, hogy a bemutatón acélrudakat hajlítottak vele. Sajnálatos, hogy ennek a különleges elektromotornak a feltalálója végül magával vitte a sírba féltve őrzött találmányának titkát. Ez a gép azonban bizonyíthatóan létezett, és ez is megerősíti azt a feltételezést, hogy az elektromágnesek külső energiabefektetés nélkül is képesek munkát végezni.
Szerencsére ez a fajta motor nem veszett el végleg, az emberiség számára. Bár dokumentáció nem maradt fenn a Keely-motorról, létezése és a gyártásával kapcsolatos huzavona azonban arra jó volt, hogy bevigye a köztudatba a külső energiabefektetés nélküli meghajtás lehetőségét, így a későbbi korok feltalálói már céltudatosan keresték a különféle megoldási módokat. Ezeknek a próbálkozásoknak az eredménye a magyar Bóday Árpád találmánya, amely már évek óta gyártóra vár. A Bóday-féle elektromotor prototípusának teljesítménye 3200 W, és csupán néhány wattnyi energiára van szükség a gerjesztéséhez. A gyártás egyetlen akadálya, hogy a hivatalos tudomány nem ismeri el a szabadenergia és a szubatomi energiarészecskék létezését, így mint minden hasonló elven alapuló rendszer, ez sem képes áttörni a szabályokhoz mereven ragaszkodó bürokraták által támasztott akadályokat.
A mágnesesség hatásmechanizmusának továbbgondolása során a szubatomi energiakisugárzás úgy is felfogható, mintha a mágneses erővonalkeltés kísérőjelensége lenne. Eddig ennek a hatásnak nem tulajdonítottunk különösebb jelentőséget, mert a kisugárzás nem volt annyira erős, hogy felkelthette volna a figyelmünket. Az ultra hatékonyságú elektromágnesek elterjedése azonban radikális változásokat fog okozni, ami jelentős mértékben segíti majd a mindennapi tevékenységünket. Nagy a valószínűsége annak, hogy ez a kombinált hatás a villamos meghajtáson túlmenően gyökeres fordulatot vált ki az élet számos területén, pl. a repülésben. A pozitív szubatomi energiasugárzás antigravitációs hatását kihasználva semmi akadálya sem lesz annak, hogy rövid időn belül mi is készítsünk olyan “repülő deszkákat” amelyeket a perui indiánok rajzoltak le évezredekkel ezelőtt. Az apáról fiúra öröklődő szájhagyományok szerint az őket gyakran meglátogató, és sok hasznos dologra megtanító idegenek ezeken a deszkaszerű szerkezeteken lebegve közlekedtek a földön, és elől-hátul korlátok védték őket a leeséstől. Nem elképzelhetetlen, hogy ha készítenénk egy nagy átmérőjű elektromágnest, és szubatomi pólusával lefelé fordítva belehelyeznénk egy lapos műanyag dobozba, majd a doboz egyik sarkába egy nagy hatásfokú akkumulátort, az ellenkező sarkába pedig egy feszültségsokszorozót tennénk, akkor ez a szerkezet a bekapcsolás után a levegőbe emelkedne. Biztonsági szempontból erre a lebegő platóra is szerelni kellene korlátot, és a felfelé irányuló koncentrált elektronkisugárzás ellen acél padlólemez védené az utasokat.
Mellesleg ilyen “repülő varázsszőnyeg” -nek nevezett kísérletek már évtizedek óta folynak az Egyesült Államokban. Ezeknél a kísérleteknél nagy felületű vékony lemezeket lebegtetnek elektrosztatikus elven. Ez a lemez nem más, mint egy nagyfeszültséggel feltöltött síkkondenzátor, melynek a pozitív oldalát a föld felé fordítva ugyanaz a taszító hatás jön létre, mint az elektromágnesnél. Ennek a kétdimenziós töltéssűrítő módszernek azonban az a hátránya, hogy a töltések mennyisége a gerjesztő feszültségen kívül csak a lemez méretének nagyobbításával lehetséges, míg az elektromágneses lebegtetésnél a tekercsmenetek számának növelésével és térerősségfokozó vasmag alkalmazásával a kisugárzódó szubatomi energiarészecskék intenzitása kis hordozó felület esetén is arányosan növelhető. Az emelő erő ily módon való megsokszorozásának csak a huzalátmérő csökkentéséből eredő technológiai nehézségek, a gerjesztő feszültség növelésével járó energiaveszteség, valamint a szigetelési problémák szabnak határt.
A koncentrált negatív energiasugárzással kombinált pozitív szubatomi energiasugárzás hatóereje azonban nem korlátlan. Fémhuzalokban történő tömegáthelyezés útján valószínűleg nem lehet olyan erős energiakisugárzást létrehozni, amely pl. képes lenne egy UFO-t a magasba emelni. A szubatomi energia hatékony sűrítési módjának megtalálása tehát még várat magára. Ennek a problémának a megoldása azonban nem teljesen reménytelen. A hírek szerint a balesetet szenvedett és a földi hatóságok által begyűjtött UFO-k között van egy ép példány is, amelynek csak a kupolája lyukadt át. Ennek beható tanulmányozása elvezethet bennünket a megoldáshoz. További segítséget jelenthet a hozzánk látogató és a velünk való “egyesülést” szorgalmazó idegenek egy kijelentése is, amely akkor hangzott el, amikor egy földi embernek megmutatták a járművüket. A hajtómű előtt arra a kérdésre, hogy mi emeli magasba az UFO-t, a Zéta Reticuli csillagrendszerből idelátogató lények csak annyit mondtak: “folyékony mágnessel lenullázzuk a gravitációt”. Számukra ez a módszer annyira magától értetődő volt, hogy nem is kívántak bővebb magyarázatot fűzni hozzá. Az esetleírás további részleteiből az is kiderül, hogy a helyiségben körös-körül nagyméretű tartályok álltak, amelyeket vastag csövek kötöttek össze a hajtóművel. Lehet, hogy ezekben a tartályokban tárolták a folyékony fémet? További rejtélye ennek a dolognak, hogy mi lehet az a folyékony, feltehetően fémes tulajdonságokkal bíró anyag, amely mágnesezhető. Nálunk ilyen fém csak egy van, a higany. 
Ezzel kapcsolatban bizonyára sokakban felmerül, hogy az óindiai eposzokban is találhatók utalások arra vonatkozóan, hogy a hozzájuk látogató istenek egyik járművét a “vimana”-t is higany hajtotta. A Mahábhárataból idézve: “A higanyban levő erőn át, ami a hajtó forgószelet működésbe hozta, a vimana óriási távolságokat tudott megtenni az égen.” A fizika nyelvére lefordítva a “higanyban rejlő erő” nem lehet más, mint a hajtóműben fellépő elektromágneses erővonalak összessége, amelyet a higany, mint folyékony forgórész közvetített. Ez a fajta elektromotor azonban nem mechanikus hajtásra szolgált, hanem szubatomi energiakeltésre. Ezért a belőle kiáramló “hajtó forgószél” minden bizonnyal az általa keltett pozitív mágneses kisugárzásra utal, ami a gravitációs erőt semlegesítve magasba emelte a járművet. Ezt a feltételezést támasztja alá az a kitétel, hogy “a higanyban levő erő indítja be a hordozó sugarat, és a szekér hirtelen az égbolt gyöngyszemévé válik.” 
Ez a fajta hajtás igen hatékony lehetett. A Védák könyve szerint a 113 különböző típusú vimana között akadt olyan is, amely a “gondolat sebességével repült”. (Ez a megjegyzés arra utal, hogy már akkor ismerték az étertestben, hiperűrsebességgel történő utazást.) A vimana nem csak a levegőben haladhatott, hanem a tengerben is; és gyakran kirepültek vele a világűrbe, hogy meglátogassák a Föld körül keringő űrvárosok egyikét. Ennek az ókori technikai leírásnak a hitelét jelentős mértékben növeli az apró részletek precíz feljegyzése. Ezek egyike, hogy amikor a vimana a “légbe emelkedett, megzendült egy égi hang”. Modern korunkban már egyértelmű, hogy ez a misztikus égzengés nem volt más, mint az a robbanás, ami a hangsebesség áttépésekor keletkezik. Ennek a jelenségnek a bekövetkeztét valószínűsíti az a pontosan rögzített adat is, mely szerint a vimana repülési sebessége mai mértékegységre átszámítva 5760 km/h volt, tehát jócskán átlépte a hangsebességet.
Egyébként a Védák-könyvének egy másik kötetében, a Samarangana Sutradhara-ban 230 oldalon keresztül olvashatunk a korabeli repülőgépek konstrukciójáról, építésük, működtetésük és karbantartásuk részletes módjáról. Még a különféle üzemanyagok összetételét is közlik. A baj csak az, hogy ezeknek a szavaknak a jelentése elveszett az elmúlt évezredek során. A szakértők csupán egyetlen anyag nevét, a higanyt tudták egyértelműen lefordítani. Tovább növeli ezeknek a feljegyzéseknek a hitelét, hogy ez esetben fordítói belemagyarázásokról sem lehet szó; mivel ezekről a leírásokról az első angol nyelvű fordítás 1875-ben készült, amikor a mi világunkban nemhogy űrhajók, de még repülőgépek sem voltak. Így a nyelvészek kizárólag a szövegben leírtakra hagyatkozhattak. A higany ezirányú alkalmazhatóságát támasztja alá egy új keletű hír is, mely szerint 1979-ben néhány fura öltözetű idegen egy Berezin nevű villanyszerelőnek információkat adott át egy higanycirkulációs motorról. Ezeket a vázlatokat a volt Szovjetunió számos kutatóintézetében gondosan tanulmányozták, és nem zárták ki ennek az ismeretlen elven működő motornak a használhatóságát.
Mellesleg egy szanszkrit csillagászati szöveg, a Suria Siddhánta is említ egy higanymotort, amelyet arra használtak, hogy “forgó mozgást idézzen elő a gala yantra, vagyis a planetáris rendszer mechanikai modelljének mintájára”. Sajnos a működési mechanizmusáról semmi részletet nem közöl az írás, mert kifejlesztőik a higanymotor szerkezetét és működési elvét titokban tartották. Tudták, hogy működési elvének megértése paradigmaváltást fog kiváltani civilizációnkban, ezért erőfeszítés nélkül nem juthatunk hozzá. Közelebb kerülhetünk azonban a Földön kívüli űrjárművek működési elvének megértéséhez, ha behatóan tanulmányozzuk a róluk szóló ókori és újkori szakirodalmat. Különösen hasznosak ezen a téren az összefoglaló művek. Az UFO-s és védikus szakirodalom széles jegyzéke található Richard L. Thompson: Idegenek című könyvében. (Eredeti címe: Alien identities.) Maga a mű is érdekes, de legnagyobb értéke, hogy szerzője 150 évre visszamenően feldolgozta csaknem az összes könyvet, amely ezzel a témakörrel foglalkozik.
A mágneses erővonalkeltéshez azonban elektromos áram is kell, amely egy idő után elfogy, még akkor is, ha csak gerjesztés céljára használják. Nem valószínű, hogy utánpótlás céljából hazarepülnének, mert többen is észlelték már, hogy UFO-k a nagyfeszültségű távvezetékek fölé repülve “elszívták” az áramunkat. Lehet, hogy az 1965-ös nagy amerikai áramkimaradás is egy ilyen szabadelektron-vételezés, illetve az azt követő túlterhelésekből származó láncreakciószerű lekapcsolások következménye volt. Az áramvételezés és akkumulálás ellen szól azonban az a lehetőség, hogy egy hajtóműre kapcsolt kis méretű generátorral meg lehet termelni a szubatomi elektromotor gerjesztőáram-szükségletét. A szakértői vélemények is arra engednek következtetni, hogy a szemtanúk által a syracusai állomás felett látott UFO nem áramot vételezett, hanem éppen ellenkezőleg, áramot táplált a hálózatba, ami az USA-Kanada hálózat kiégéséhez vezetett. A mérnökök által szuper biztosnak nyilvánított Clay alállomás nem volt felkészítve ilyen jellegű “balesetekre”, ezért a Niagara-erőművet leoldotta a hálózatról. Az így kieső áram idézte elő a túlterhelődést, amely azután az automatikus relék sorozatos lekapcsolását, és 200 ezer négyzetkilométernyi terület, valamint New York sötétségbe borulását eredményezte. 
Ennek következtében 30 millió ember maradt áram nélkül, és rendült meg a tudományba, a technikába vetett hite. A legtöbb gondot New York városában okozta az áramkimaradás, ahol megbénult az élet. Nem csak a gyárak, intézmények, kereskedelmi és szolgáltató egységek álltak le, hanem a metró, sőt a felhőkarcolók liftjei is. A sötétség leple alatt kifosztották a boltokat, és a börtönökben fellázadtak a rabok. Ennek láttán kihirdették a rendkívüli állapotot. A civilizációs vívmányokhoz szokott amerikaiak úgy élték meg ezt az éjszakát, mint a “világvége főpróbáját”.

Sok tehát a tisztázandó kérdés, de térjünk vissza az általunk ismert elektromágnesek mellékhatásának további tárgyalásához. Az elektromágneses erővonalak és a szubatomi energiasugárzás hatásfoka közötti eltérést jelképezi a hagyományos hírközlés, és az éter által közvetített információáramlás különbsége. Mivel a hagyományos hírközlés az elektromágneses erővonalak közvetítése útján terjed, sebessége nem haladja meg az őt kiváltó ok, az elektronáramlás sebességét. Az elektron tömege ugyanis nagyobb, mint a fotoné, ezért az általa keltett mágneses erővonalak terjedési sebessége nem lehet nagyobb, mint a fény sebessége, tehát meg sem közelíti a tisztán szubatomi energiaáramláson alapuló információáramlás sebességét. 
Jelenlegi rádióadóink úgy működnek, hogy az antenna által keltett váltakozó elektromos mező ugyanolyan frekvenciájú mágneses mezőt hoz létre, ami aztán tovaterjed, és a vevőantennában elektromos teret gerjeszt. Az ily módon generált elektromágneses hullámok tehát viszonylag kis sebességgel haladnak, mert alkalmazkodniuk kell a kiváltó hatás, vagyis az elektronáramlás sebességéhez. Lényegesen más a helyzet akkor, ha az antenna közvetlenül mágneses hullámokat bocsát ki. Ez esetben az információáramlás sebessége 12 nagyságrenddel is nagyobb lehet a fénysebességnél. A másik jelentős különbség a két információáramlás között, hogy amíg a szubatomi energia áthatol bármilyen anyagon, addig a koncentrált elektronok által keltett elektromágneses erővonalakat a fémek leárnyékolják, megakadályozzák a további terjedésüket.
Ha a jelenlegi hírközlési módszer ilyen hátrányokkal jár, akkor joggal kérdezhetnék egyesek, hogy miért az elektronokkal telített pólust használjuk kisugárzásra, miközben a szubatomi pólust leföldeljük, miért nem csináljuk fordítva? Erre a kérdésre a legkézenfekvőbb válasz, hogy azért nem próbáltuk meg a szubatomi energiasugárzással való hírközlést, mert egyszerűen nem volt rá igény. Ilyen jellegű kísérletek eddig csak amatőr szinten folytak. A Hi-Fi rajongók már évek óta kísérleteznek érzékeny berendezéseiken, és meglepő tapasztalataikat időről-időre közzé is teszik különböző szaklapokban. Legújabb próbálkozásaik lényege, hogy a mikrofónia jelenségét utánozva vékony fémlemezekből és madártollból tölcséralakzatot formálnak a Hi-Fi berendezésük mikrofonja köré. Erre az alakzatra rábeszélve a hangszóróban érthetően hallható a hangjuk, annak ellenére, hogy előzőleg megszakították a galvanikus kapcsolatot a mikrofon és az erősítő között.
Ennek az effektusnak a léte azonban egyelőre több hátránnyal jár, mint előnnyel. Az elektromágneses kisugárzások szubatomi összetevője, valamint a homogén energiakisugárzások különösen a vájt fülű audiofileknek (hangzásbarátoknak) okoznak gondot, mivel egy bizonyos szint felett a hangminőséget már jól hallhatóan befolyásolja az összekötő kábelek, valamint a helyiségben található villany- és telefonvezetékek mágneses erőtere, illetve a vízvezetékekből és a lakberendezési tárgyakból kisugárzódó energia. Egy jobb minőségű Hi-Fi torony összeállításánál a csatlakozó kábelek bekötési irányából is jelentős hangzáskülönbség adódik. Amennyiben az összekötő kábelek belső rézvezetőjének húzási (gyártástechnológiai) iránya megegyezik a jel útjával, akkor a hangkép a sávszéleken kiemeltté válik, vagyis döngőbb basszussal, csilingelőbb magas hangokkal bír, de hosszabb távon fárasztó a hallgatása. Ellenkező irányban csatlakoztatva a jelkábeleket koherensebbé, első hallásra puritánabbá válik a hangzás, ám hosszabb távon kevésbé fárasztó. Még a hálózati kábel bekötési iránya is képes felborzolni az érintettek idegeit. Egészen más hangképet eredményez, ha híradástechnikai készülékeink villás dugóját normál vagy fordított állásban csatlakoztatjuk a hálózati aljzatba.
Az összefoglaló néven PWB-effektusnak is nevezett jelenségnek a létezéséről az ipar egyelőre még nem hajlandó tudomást venni, így a Hi-Fi berendezések tulajdonosai házilag készített eszközökkel próbálnak védekezni ellene. Ezeknek az újonnan felfedezett jelenségeknek a komolyan vétele, és iparszerű alkalmazása azonban remélhetőleg nem sokáig várat magára, így elképzelhető, hogy a híradástechnikában is alapvető változások történnek. Mellékesen megjegyezve, aki azt hiszi, hogy ez a jelenség egy kókler hagymázas víziója, nagyon téved. Peter W. Belt rádiómérnök volt a brit légierőnél. 1956-ban a hangtechnika felé fordította figyelmét, és megalkotta az akkori idők legkiválóbb minőségű hangsugárzóját, mellyel az 1981-es audiokiállításon első díjat nyert. Sajátos tapasztalataira a kristálytiszta hangzás elérése érdekében folytatott küzdelmei során tett szert. A kezdeti nehézségekről így nyilatkozott: “Amikor elhatároztam, hogy a végére járok ennek a megfoghatatlan jelenségnek, nem sok eredményt értem el, míg fel nem hagytam azzal a beszűkült mérnöki tudattal, amely a hagyományos képzésünkből fakad.”
A hírközlésről alkotott jelenlegi meglehetősen egysíkú felfogásunk lehet az oka annak is, hogy csillagászok makacsul tagadják a Földön kívüli civilizációk létét az univerzumban. Legfőbb érvük az, hogy évtizedek óta óriási rádióteleszkópokkal figyelik a világűr legkülönbözőbb csillaghalmazait, és eddig egyetlen értelmes lényekre utaló jelzést sem tudtak felfogni. Ennek a sikertelenségnek azonban más okai vannak. A statisztika törvényei szerint nagyon kicsi a valószínűsége annak, hogy a körülöttünk élő civilizációk éppen abban a fél évszázados fejlődési periódusban vannak, mint mi. Ha fejletlenebbek nálunk, akkor még nincs rádiójuk, ha pedig fejlettebbek, akkor már szubatomi alapokon áll a hírközlésük, ezeket a jeleket pedig a hagyományos híradástechnikai eszközökkel nem lehet észlelni.
Ha netalántán mégis sikerülne értelmes lények által kisugárzott rádiójeleket regisztrálnunk a világűrből, azzal sem mennénk semmire, mivel az egyes égitestek közötti óriási távolság miatt a kétoldali kommunikáció ezen az alapon eleve lehetetlen. Ennek oka rendkívül egyszerű, ugyanis a rádióadók által kibocsátott elektromágneses hullámok terjedési sebessége megegyezik a fény sebességével, és a hozzánk legközelebb állócsillag, a Proxima Centauri is 4,2 fényévre van tőlünk. Így mire a mi válaszunk megérkezne, addig több mint 8 év telne el. A csillagok zöme viszont több ezer illetve több millió fényévre van tőlünk, ezért a velünk való kapcsolatfelvétel kivitelezhetetlen, mivel ennyi idő alatt már nem csak a jeleket kibocsátó civilizáció, hanem nagy valószínűséggel a mi társadalmunk is meg fog szűnni. Azonban akkor sem mennénk semmire a rádiójelek útján történő kommunikációval, ha valamilyen isteni csoda folytán a Föld élővilága túlélné a jelenlegi környezetromboló tevékenységet, és megmenekülnénk a pusztulástól, mert a folyamatos technikai haladás következtében az az információ, amely korábban érdekelt bennünket, több ezer vagy millió év múlva fabatkát sem fog érni. Az elektromágneses hullámok terjedésének lényegéből eredő leküzdhetetlen akadályok miatt a kozmoszban élő magasan fejlett civilizációk az információközlésnek nem ezt a módját alkalmazzák. Így hiába is kutatunk rádióadások vagy logikus következtetésre alkalmas rádiójelek után, ilyet nem fogunk találni. Elvileg előfordulhatna ugyan, hogy egy távoli civilizáció fejlődésének abból a kb. 100 évnyi szakaszából, amikor még elektromágneses hullámokat használtak az információközlésre, egy rendkívül erős rádiójel éppen most érkezik el hozzánk, de ennek a valószínűsége olyan kicsi, mint egy meghatározott porszemet megtalálni a Szahara homoktengerében.
Ez persze nem jelenti azt, hogy a körülöttünk élő civilizációk nem érzékelik az általunk kisugárzott elektromágneses jeleket. Az ufóirodalom több esetben beszámolt olyan harmadik típusú találkozásokról, ahol a földönkívüliek megemlítették, hogy rendszeresen nézik a tévéadásainkat. A hitetlenkedők erre joggal kérdezhetik, hogy akkor miért nem kommunikálnak velünk ezen az úton? Ez az elvárás nagyon hasonló az afrikai bennszülöttek próbálkozásához, akik dobszó útján közvetítik az üzeneteiket, és azt gondolják, hogy a civilizált országokban élő emberek is így érintkeznek egymással, csak nagyobb dobokkal. Az észak-amerikai indián törzsek is azt hitték, hogy a nagy tüzek égbe szálló füstje eljuttatja az üzeneteiket a távoli kontinensekre is. Tegyük fel, hogy az amerikai űrkutatási központ valamilyen módon értesül ezekről a kapcsolatfelvételi kísérletekről. Vajon feltételezhető a NASA szakembereiről, hogy a primitív népcsoportok kedvéért készítenek egy hatalmas dobot, vagy gyújtanak egy óriási máglyát, hogy visszaüzenjenek nekik? Nyilván nem. Megvárják amíg ezek az emberek elérkeznek a fejlődésnek arra a szintjére, hogy egyenrangú félként társaloghatnak velük. Ekkor viszont már rendelkezni fognak azokkal a technikai eszközökkel is, amelyekkel nem jelent gondot a korszerű kétoldali kommunikáció megteremtése. A fejlődésbeli különbség most még olyan nagy közöttük, hogy jelenleg egyébként sem lenne értelme a kapcsolatfelvételnek. Az iménti példánál maradva, mi haszna származna egy űrkutatással foglalkozó fizikusnak abból, hogy elbeszélget egy afrikai bennszülöttel, és mit tudna kezdeni egy dzsungellakó azokkal az ismeretekkel, amit egy fizikustól szerezhet?

Az alacsony hatásfok ellenére nagyon valószínű, hogy az elektromágneses tömegáthelyezés útján létrehozható szubatomi energiasugárzásnak az élet más területein is hasznát vehetjük majd. Az energiakvantumok sűrítésének ez a módja nem korlátlan ugyan, de elképzelhető, hogy az ily módon előállított koncentrált energiasugárzás már képes lenne néhány olyan jelenség előidézésére, amely korábban a szubatomi energiasugárzással kapcsolatban említésre került. Így nem zárható ki, hogy ha nagy hatásfokú elektromágnesek szubatomi pólusa alatt hajtanánk végre az operációkat, akkor csökkenne a fertőzésveszély. A jövőben az is elképzelhető, hogy sikerül olyan kisméretű elektromágneses manipulátort létrehozni, melynek koncentrált energiakisugárzása már elegendő nagy lesz ahhoz, hogy megnyissuk vele a testet, így bármely sebész képes lesz arra, hogy a Fülöp-szigeteki healerekhez hasonló módon operáljon.
Egy rúd alakú erős elektromágnessel megoldható lenne a nagy hatásfokú akupunktúrás kezelés, mivel a rúd két végének eltérő jellegű koncentrált energiasugárzásával egyaránt kezelhetnénk mind a Yang, mind a Yin jellegű meridiánjainkat. Miután az elektromágnesek által szolgáltatott energia jóval nagyobb, mint amennyi a permanens mágnesekből kinyerhető, ezzel az eszközzel kivitelezhető lenne az egyes szervek közvetlen besugárzással történő energiapótlása is. Az ellenkező pólussal való energiaelvonástól itt is tartózkodjunk, mert ez nem eredményez tartós egészséget. Kivételt csak abban az esetben tegyünk, ha az energiafeltöltődés valamilyen káros külső behatás következménye. Ez akkor fordulhat elő, ha túl közel megyünk egy koncentrált szubatomi energiaforráshoz (pl. UFO-hajtóműhöz) vagy huzamosabb ideig tartózkodunk a közelében. Ennél hétköznapibb eset a vízérkisugárzások következtében előálló feltöltődések. Korábbi tapasztalatok alapján Yang jellegű energiabesugárzással gyorsítani tudnánk a sérülések okozta sebek, és az elfekélyesedések gyógyulási idejét is.
Nagyméretű elektromágnesek alkalmazásával megpróbálkozhatnánk a vetőmag vetés előtti besugárzásával a termésátlag növelése érdekében, és valószínűleg nem lenne eredménytelen egy olyan kísérlet sem, amelynél az élelmiszerek nagyipari tartósítása szubatomi energiasugárzással történne. Lehet, hogy nemsokára gyártani fogunk olyan szubatomi tartósítószekrényeket is, ahol egy kis fogyasztású elektromágnes sejtromboló fagyasztás nélkül fogja az élelmiszerek frissességét megőrizni. Nagyon valószínű azonban, hogy ezeket az elektromágneseket +1 °C-ra beállított hagyományos hűtőszekrényekbe fogják beépíteni annak érdekében, hogy a bennük tárolt zöldség és gyümölcs ne aszalódjon meg idő előtt. Még tovább csökkenthető a kiszáradás veszélye, ha az élelmiszereket polietilénzacskókban légmentesen lezárva rakjuk ezekbe a fagymentes tartósítószekrényekbe. Most ugyanis nem kell attól tartanunk, hogy a befülledés következtében egyes nyersanyagok megromlanak, mert a szubatomi energiasugárzás megöli azokat a baktériumokat, melyek a bomlást előidézhetnék.
Fantasztikusan hangzik ugyan, de lehet hogy ennek a módszernek az alkalmazásával nem szükséges féléretten leszedni a téli tárolásra szánt gyümölcsöket. Mint korábban láttuk egy erős, sokkszerű szubatomi energiasugárzás képes arra, hogy a sejtekből maradéktalanul kivonja a Yin vagy Yang jellegű energiaösszetevőt. Ennek következtében megszűnik minden életműködés, a sejt lebénul. Jelen esetben egy ilyen előzetes energiakezelés feltehetően azt eredményezné, hogy az érett gyümölcs nem tudna túlérni, és megromlani. Így a kontinentális éghajlat alatt élők is élvezhetnék az érett banán, narancs és más citrusfélék ízét, sőt a téli tárolásra szánt almát, körtét is nyugodtan hagyhatnánk a fákon megérni. Ily módon a “szállítást nem tűrő” trópusi gyümölcsök is forgalmazhatók lennének az egész világon. A szállíthatatlanságnak ugyanis nem a törékenység az oka, hanem a gyors túlérés az, hogy mire odaérnek megromlanak. Az érési folyamat leállításával azonban ez a káros jelenség nem következik be. Mellesleg ezen a módon megoldható lenne az elhunytak tetemének bomlásmentes megőrzése is. Nem valószínű azonban hogy a jövőben bárki is akkora jelentőséget tulajdonítson a földi porhüvelyének, hogy ily módon megörökítse az utókornak.
Az állagmegőrzésnek ennél is meghökkentőbb lehetősége, hogy a romlandó élelmiszert átteleportáljuk a jövőbe. A főszezonban olcsón megvásárolt zöldséget, gyümölcsöt adagokra osztva betesszük az időgépbe, amelyet úgy programozunk be, hogy a tél beállta után hetente megjelenjen egy csomag az asztalunkon. Ez esetben még tartósítószekrényre sincs szükség. A várakozási idő alatt az átteleportált élelmiszer csak étertestben létezik, így nem tud károsodni, a fizikai világ nem hat rá. Ebből is látható, hogy a szubatomi energia világának birtokbavételével lehetőségeink szinte a végtelenségig tágulnak.
Rendkívül erős elektromágnesekkel megkísérelhetnénk az ipari hulladékok dematerializálását is. Elképzelhető, hogy ez a módszer az önvédelem terén is alkalmazható lenne. Ha egy rúdlámpaszerű csőbe beépítenénk egy sokmenetű elektromágnest, és mögéje helyeznénk egy nagyfeszültségű áramforrást, akkor mi is készíthetnénk olyan sugárfegyvert, amelynek a hatótávolsága igen nagy lenne. Ezzel az eszközzel – a jelenlegi gázpisztolyokkal vagy gázspraykkel ellentétben – már lőtávolságon kívül megbéníthatnánk, mozgásképtelenné tehetnénk a támadó felet. Ez az eszköz alkalmas lesz a gépkocsin menekülő bűnözők megállítására is. Egyébként ez a technika egyáltalán nem új. Az 1940-es években a náci Németország már rendelkezett egy elektromagnetikus fegyverrel, amely olyan erős mágnese teret sugárzott ki magából, amely 50 méteres távolságból képes volt lebénítani az ellenséges repülőgépek, illetve bármilyen benzinmotoros gépjármű gyújtásrendszerét. A perspektíva érzékeltetése céljából megemlíthető, hogy a Földön kívüli űrhajósok fejlettebb csoportjai már nem sugárfegyverekkel védekeznek, hanem pszichoenergetikai úton nagyobb mennyiségű szubatomi energiát sűrítenek össze, és a közeledő személy felé irányítják. Ez az energiafal úgy hat az illetőre, mintha szilárd tárgynak ütközött volna, az ütközéstől elkábul, és hosszú percekre elveszti eszméletét.
Nem zárható ki, hogy ez a fajta fegyver a sugár kiszélesítésével alkalmas lesz tűzoltásra is. A Yang jellegű szubatomi energiasugárzás ugyanis hőt von el a környezetből, és a levegőmolekulák távol tartásával nem enged be friss oxigént az égéstérbe. Dematerializálás és tűzoltás céljára valószínűleg nem lesz elegendő az a mágneses energia, amelyet egy ultra hatékonyságú rúdmágnes képes kisugározni magából. Ennek a kialakításnak nagy hátránya, hogy csak az egyik végén, egy kis felületen sugárzódik ki a szubatomi energia. Jelentős mértékben növelhetjük azonban a sugárzó pólusok felületét, ha a tekercset toroid alakban készítjük el. Szakmai körökben ismert tény, hogy a tórusz alakú vasmag kifelé teljesen semleges, a mágneses erővonalak a vasmagon belül áramlanak. A szubatomi energiarészecskék azonban kilépnek belőle, sőt a vasmag geometriai kialakítása következtében a sugárzás egyirányú lesz. A kibocsátott energia jellege a gerjesztő feszültség polaritástól függ. Ennél a használati módnál annyira nincs szerepe az elektromágneses erőtérnek, hogy sok esetben teljes mértékben kiküszöbölik, mint zavaró hatást. Ennek legegyszerűbb kivitele, hogy bifiláris tekercselést alkalmaznak.
Ez az alakzat még mindig nem tekinthető tökéletesnek, mivel csak az egyik pólus sugároz számunkra hasznos energiát. Ez a probléma azonban technológiai fejlettségünk jelenlegi szintjén már megoldható úgy, hogy a tekercset Moebius-alakzatban, meghajlított vasmagra csévéljük. A Moebius-szalag ugyanis egy olyan különleges gyűrű, aminek az egyik végét összeillesztés előtt megcsavarják, ezért csak egy pereme, vagyis egy pólusa van. A gerjesztő feszültség megfelelő polaritása esetén ez az egy pólus teljes felületén pozitív szubatomi energiát sugároz ki. Az ellenkező pólust ennél az alakzatnál sem kell leárnyékolni, ami az előállítási költségek jelentős csökkenését eredményezi. Még nagyobb energiakoncentrációt érhetünk el az úgynevezett Klein-alakzattal, amely két Moebius-szalag egymáshoz illesztése útján hozható létre. Ez a megcsavart tölcsérre emlékeztető háromdimenziós alakzat, illetve annak továbbfejlesztett, gyárilag előállítható változata már oly mértékben képes a szubatomi energiát koncentrálni, ami hagyományos tekercselés, azaz árammal történő gerjesztés esetén is érzékelhető mágneses sugárzást hoz létre.
Egyébként rúd alakban is lehet, mágneses monopólust készíteni. Ennél a tekercselési módnál a rézhuzalt úgy helyezik az acélrúdra, ahogy a kötőtűre szokták az első sort felfűzni. A rúd közepén aztán megváltoztatják a tekercselési irányt, amitől az elektromágnes mindkét vége északi, illetve ellenkező pólusú gerjesztése esetén déli pólusú lesz. (Egyszerűbb tekercselési mód, hogy a rúd közepén, a huzal visszahajlításával létrehozunk egy hurkot, és ebbe belebújtatjuk a végét. Utána készítünk még egy menetet, és a huzal végét újból átbujtatjuk a hurkon, hogy az előző menetek ne csússzanak szét. Ezt követően ellenkező irányban folytatjuk a tekercselést. Többrétegű tekercselés esetén célszerűbb két csévetesten két fele hosszúságú tekercset kialakítani, és az acélrúdra felhúzva oly módon sorba kapcsolni őket, hogy az első tekercs végéhez a második vége kapcsolódjon.) Az ily módon létrehozott eszköz persze nem valódi monopólus, mivel az ellenkező pólus itt sem tűnik el, csak nem sugárzódik ki. Benne marad a rendszerben. Ez esetben harmadik pólusként, az acélrúd közepén foglal helyet. Ezért ezt a kialakítást mágneses tripólusnak is nevezik.
Végezetül szólni kell arról, hogy az ultra hatékonyságú mágnesek szubatomi energiasugárzása csak rendkívül szigorú balesetvédelmi előírások betartása esetén tanulmányozható. Semmiképpen nem ajánlatos házilag összebarkácsolt elektromágnesekkel kísérletezni, mert egy erős elektromágnes már képes a dematerializáció jelenségét előidézni, melynek következtében nyomtalanul eltűnnek tárgyak körülöttünk. Sokkal nagyobb baj azonban, hogy ha kézzel belenyúlunk egy ilyen elektromágnes szubatomi erőterébe, akkor részleges dematerializáció jöhet létre, amely a kísérletező személy fáklyaként való elégéséhez vezethet. Sajnos nem lehet elhallgatni azt sem, hogy mint minden új fizikai elmélet, ez az eljárás is felhasználható kártékony, pusztító célokra. Ennek a jelenségnek a felelőtlen alkalmazása, vagy bűncselekmény céljára való felhasználása azonban senkit sem fog mentesíteni a büntetőjogi felelősségre vonás alól. Az előzőekben láttuk, hogy az abszolút világ minden eseményt örök időkre megőriz, így a bűnüldöző szervek a látszólag nyom nélküli bűncselekményeket is rutinszerűen fogják a jövőben az Agykontroll módszerével, illetve kronovizor segítségével felderíteni.
*
A nagy hatásfokú erővonalkeltésben az eddig leírtaknál is nagyobb lehetőség rejlik, de még mielőtt rátérnénk ennek a szubatomi energiakisugárzást fokozó módszernek az ismertetésére, forduljunk egy kicsit vissza az alapelvhez. Fizikai tanulmányaink alapján tudjuk, hogy az atomi erők igen erősek, nagyságrendekkel nagyobbak, mint az anyag negatív, vagy a szabadon áramló szubatomi energiakvantumok pozitív energiakisugárzása. Ennek alapján elképzelhető az is, hogy a mágnesek két pólusának erővonalak formájában megtestesülő energiasugárzása csak részben tudható be a szubatomi energiakvantumok anyagba való beáramlásának, illetve a szabadelektronok negatív energiakisugárzásának. Intenzitása alapján ugyanis feltételezhető, hogy a Yang pólus pozitív energiakisugárzását túlnyomó részben a betöltetlen elektronhéjjal rendelkező atomok magenergia-kisugárzása okozza. Ha egy atom elveszti valamely elektronját, akkor felborul a töltésegyensúly az atomon belül. Mivel a természet mindig egyensúlyra, stabilitásra törekszik, nem zárható ki, hogy ez a változás arra készteti az atomot, hogy csökkentse rendszámát, vagyis olyan stabil atommá alakuljon át, amely megfelel a csökkent elektronszámnak.
Nem elképzelhetetlen, hogy ez az átalakulás oly módon megy végbe, hogy az atommag a tömegtöbbletet szubatomi energiakvantumok formájában szétsugározza. Az atom energiaként való szétsugárzódása egyáltalán nem szokatlan jelenség a fizikában, gondoljunk csak a maghasadás lezajlására. Ez a folyamat annyiban különbözik a töltéskiegyenlítő energiasugárzástól, hogy itt a magba zárt energia nagyobb csomagokban sugárzódik szét, ezért radioaktívnak, vagyis a szervezetre károsnak tekintjük. A gamma-sugárzás pl. az energia gamma fotonok formájában való kisugárzását jelenti, a béta-sugárzásnál az energia elektronok formájában, míg alfa-sugárzásnál hélium atommag méretű csomagokban távozik az anyagból. Miután a töltéskiegyenlítő energiakisugárzás feltételezhetően az energia legkisebb egységében, vagyis szubatomi energiakvantumokban történik, ezért ez a folyamat igen hosszú ideig fennmarad. Az atom ily módon való átalakulása valószínűleg sokkal tovább tart, mint a leghosszabb felezési idővel rendelkező radioaktív bomlás, így az elektromágneses erővonalkeltés nem jár együtt az anyag érzékelhető átalakulásával. Ennek a folyamatnak a lassúságát jól érzékelteti néhány radioaktív anyag lebomlási ideje. Egy példát kiragadva, a Rubídium-87 izotóp felezési ideje pl. 47 milliárd év. Mivel a radioaktív bomlás mindig nagyobb energiacsomagokban történik, mint a magenergia-kisugárzás, könnyen belátható, hogy az atom ily módon való szétsugárzódásának időtartama az emberi élet léptékével egyszerűen nem mérhető. Ez az energia tehát időtartamát tekintve végtelennek, azaz gyakorlatilag kimeríthetetlennek tekinthető.
Minden valószínűség szerint hasonló okokra vezethető vissza a Yin pólus koncentrált energiakisugárzása is, ami fizikai értelemben megnövelt gravitációnak tekinthető. Ebben az esetben az atomok az anyag szabadelektronjait befogva a legkülső elektronhéjukon többletelektronokra tesznek szert, ami most ellenkező irányban borítja fel az atom töltésegyensúlyát. Ez azt eredményezi, hogy az atom megpróbál nagyobb rendszámú anyaggá válni, és eközben az atommag negatív energiát, vagyis szubatomi energiahiányt sugároz ki magából. Korábban a materializálódásnál már láttuk, hogy az anyag negatív energiasugárzása, vagyis a gravitáció nem más, mint az univerzum szubatomi energiakészletében létrejött energiahiány anyagból való kisugárzódása. A negatív és a pozitív töltéssel rendelkező atomoknak ez a speciális kisugárzása viszont nagyságrendekkel intenzívebb, mint a gravitációs, illetve az éteri szubatomi energiasugárzás, jellegében azonban megegyezik velük. (Két elektron között pl. 1030-szor nagyobb elektromágneses erő lép fel, mint amennyi az egymásra gyakorolt gravitációs vonzóerő értéke, az atommag belsejében pedig a gravitációs és az elektromos erők aránya 1040.) A fizikusok egyébként már régóta gyanítják, hogy az anyagi világban megnyilvánuló erős és gyenge kölcsönhatások jellegüket tekintve nem különböznek egymástól, eltérés csupán megnyilvánulásuk intenzitásában van.
A természetes gravitációs kisugárzás csak abban az esetben alakul ki és válik számottevővé, ha az anyagot alkotó atomok töltése semleges, és kellő számú atom kapcsolódik egymáshoz, hogy ez a kisugárzás érzékelhető legyen. Ugyanez vonatkozik az éteri energiakvantumok természetes sugárzására is. A szabadon áramló szubatomi energiakvantumok csak akkor lennének képesek a magerővel azonos intenzitású pozitív energiasugárzásra, ha jelentős mértékben összesűrítenénk őket. A természetes állapotban levő szubatomi energia sűrítési módja egyelőre nem ismeretes, de az atomokban rejlő roppant mennyiségű energia atomerőművekben történő felszabadítása már eddig is felbecsülhetetlen segítséget jelentett az emberiség energiagondjainak megoldásában. A magerő elektromágneses úton való aktiválása, vagyis a részecskesugárzás koncentrálása azonban az eddigieknél is intenzívebbé és jóval veszélytelenebbé teheti ezt a fajta energiatermelést. Ez az elmélet egyébként nagyon hasonlít a fizikusok elektromos erőtérrel kapcsolatos magyarázatához. A tudomány jelenlegi álláspontja szerint az elektromos erőtér azáltal jön létre, hogy egyes töltésekből virtuális részecskék áramlanak ki, illetve nyelődnek el. A virtuális részecskék áramlása hozza létre az erőteret, és annak polarizációját. Azt viszont nem tudják megmondani, hogy mi okozza a vezető körül kialakuló mágneses tér örvénylését, rotációját. Arra azonban már ők is rájöttek, hogy a mágneses energiát nem a fémes vezető, hanem a körülötte levő “tér” szállítja. A vezető csak arra való, hogy fenntartsa a mágnese erőteret, és utat mutasson az energiaáramlás irányának.
Az előzőekben ismertetett ultra hatékonyságú elektromágnesek fő felhasználási területe a nagy hatásfokú erővonalkeltés lesz. Ezeknél a mágneseknél a szubatomi energiakisugárzás a hatékony mágneses erővonalgerjesztés járulékos tulajdonságaként hasznosítható. Az ily módon kialakuló szubatomi energiasugárzás intenzitása kicsi ugyan, de tökéletesen megfelel gyógyászati és egyéb gyenge energiasugárzást igénylő célokra. Minden valószínűség szerint létezik azonban a szubatomi energiakeltésnek egy jóval hatékonyabb módja is. Mostanában sorra jelennek meg olyan könyvek, amelyek a Zéta Reticuli csillagrendszerből hozzánk érkező kozmikus lények tevékenységéről számolnak be. Ezek a kis termetű, szürke bőrű, meglehetősen fura lények előszeretettel “raboltak el” fiatal fiúkat is, akiket küldetésvágyuktól sarkallva megtanítottak arra, hogy hogyan kell elektromágnesekből “antigravitációs” szerkezetet építeni. Ezek a minden új dologra fogékony fiatalemberek meg is építették ezt a készüléket, de a kísérletek minden esetben különös balesettel végződtek. Sajnos az ezzel járó következmények olyan sokkot okoztak náluk, hogy a kísérleteket nem merték továbbfolytatni, a megoldásra vonatkozó részleteket pedig időközben elfelejtették. Az egyetlen használható információ, amire emlékeznek, és amit le is írtak, hogy ennek a szerkezetnek a működési elve a “mágnesek ellenirányú forgásán” alapul.

Ebből a csekély, de rendkívül fontos információból kiindulva próbáljuk meg megfejteni ennek az antigravitációs szerkezetnek a működési elvét. Az előzőekben használt (célszerűen réz alapanyagú) fémes vezetőt fektessük magunk elé bal oldalt, és kössünk a két végére egy villamos terhelést, azaz fogyasztót. Azután jobbról tegyünk az egyenes vezető mellé egy rúdmágnest úgy, hogy a Yin pólus legyen felül. Ekkor a mágneses erővonalak hatására a fémes vezető felső végén szabadelektronok válnak le a rézatomok legkülső elektronhéjáról. Ez a hatás annak tudható be, hogy a rúdmágnes felső végén koncentrálódott elektronok intenzív negatív kisugárzásuknál fogva taszító hatást gyakorolnak a fémes vezető legközelebb álló elektronjaira. Ez a taszító hatás azonban relatív, mert mint tudjuk, az azonos jellegű energiarészecskék nem taszítják, hanem vonzzák egymást. Jelen esetben a taszító hatás annak tudható be, hogy a rúdmágnes Yin, vagyis negatív pólusán összesűrűsödött elektronok rekombinációra irányuló koncentrált hatást fejtenek ki a szemben levő kevésbé telített rézatomokra, és ez a sugárzás olyan erős, hogy a rézatomok legkülső elektronhéjának gyengén kötődő elektronjai nem tudnak neki ellenállni, ezért leszakadnak. Galvanikus összeköttetés hiányában a rekombinálódás, illetve az elektronbeépülés nem tud létrejönni, de a gerjesztés hatására kialakul egy nagyon fontos állapot, a fémes vezető felső végének atomjai ionizált állapotba kerülnek. 
Ezzel egyidejűleg a fémes vezető alsó végén a rúdmágnes Yang pólusának pozitív energiakisugárzása következtében egy erős elektronelszívó hatás lép fel. Ez a szívóhatás szintén azt eredményezi, hogy a közelben levő rézatomok legkülső elektronhéjáról elektronok szakadnak le, és megpróbálnak rekombinálódni a rúdmágnes gerjesztő hatást kiváltó pólusán. Galvanikus összeköttetés hiányában azonban ez sem jöhet létre, így a fémes vezető másik végének atomjai is ionizált állapotba kerülnek. Ez a helyzet lehetőséget ad a töltésátrendeződésre, a feszültségkülönbség létrejöttére, ami a szokványos fémes anyagokban előfeltétele a villamos energia előállításának. Külső feszültség hiányában a töltésátrendeződés egyetlen járható útja a rekombinánáció, amihez szabadelektronokra van szükség. A szabadelektron-keltés legismertebb módja az ütközéses ionizáció. Ehhez azonban gerjesztőáram kell, ami itt hiányzik, mivel a fémes vezető sarkain nem tápáramforrás, hanem terhelés van. Ugyanezen okok miatt nem kelthetünk szabadelektronokat nagyfeszültségű gerjesztéssel sem. Ennek ellenére a rekombináció létrejön, ugyanis a fémes vezető mindkét végében ott a sok leválasztott elektron, csak el kell szívni. De vajon melyik pólus ionizált atomjai szívják el a másik pólus szabaddá vált atomjait. Az alsó pólus nem teheti, mert a vele szemben levő rúdmágnes Yang pólusa nem engedi az elektronbeépülést, az ott található rézatomokat arra kényszeríti, hogy megtartsák pozitív töltésüket. A fémes vezető felső végében azonban nincs ilyen probléma, mivel a rúdmágnes vele szemben levő pólusa Yin jellegű, ami arra készteti az ott található rézatomokat, hogy többletelektronokat felvéve ők is Yin jellegűvé váljanak. Ez a gerjesztés megindulásának pillanatában meg is történik úgy, hogy a fémes vezető alsó végében felszabaduló elektronokat a felső végében levő betöltetlen elektronhéjú atomok magukhoz szippantják.
A rekombináció létrejötte után a fémes vezető polarizálódik. A folyamat végeredményeként a Yin pólussal szemközti vége negatív, míg a Yang pólus felé eső vége pozitív polaritású lesz, tehát az indukáló és az indukált feszültség iránya megegyezik. A kialakult feszültségkülönbség következtében megindul a fogyasztón keresztül a töltéskiegyenlítő elektronáramlás, amely mint tudjuk, a negatív kapocstól a pozitív kapocs felé irányul. Jelen esetben az elektronok Yang pólus irányába való vándorlásának a közvetlen oka az, hogy a pozitív töltésű elektronhiányos atomok szabadelektronokra gyakorolt vonzó hatása sokkal erősebb, mint az egyes elektronok közötti gravitációs vonzóerő. A két erő intenzitása között (mint már szó volt róla) több nagyságrendnyi különbség van. Ennek szükségszerűsége könnyen belátható, mert ha a gravitációs erő mértéke meghaladná az atomi erők nagyságrendjét, akkor nem lehetne pl. kémiai átalakításokat végezni, nem tudnánk előidézni a villamos effektusokat, az anyag összetömörülése ugyanis lehetetlenné tenné a legtöbb fizikai jelenség kialakulását.
Ez a hatás viszont egy olyan sajátos helyzetet teremt ebben a rendszerben, hogy az indukált áram ellentétes irányú lesz az indukáló áramhoz képest. Ez a körülmény sajnos igen kedvezőtlen hatást gyakorol az induktív rendszerekre. Az indukált áram ugyanis ellentétes irányánál fogva akadályozni igyekszik az őt létrehozó folyamatot, vagyis lerontja az indukció hatékonyságát. (Fizikailag ez úgy megy végbe, hogy az indukált áram is erővonalakat hoz létre, amelyek ellentétes irányúak az indukáló áram által létrehozott erővonalakkal.) Ez a Lenz által felismert hatás annál intenzívebben lép fel, minél nagyobb a terhelés. Ennek éppen ellenkezője figyelhető meg az önindukciónál, vagyis amikor megszüntetjük a gerjesztést. Ebben az esetben az elektronok visszaáramlanak a kiindulási helyükre, és eközben olyan áramot indítanak el a fémes vezetőben, amelynek az iránya megegyezik az indukált feszültséggel. Ezért most nem lép fel a Lenz-törvény által megfogalmazott akadályozó hatás, ami azzal a következménnyel jár, hogy az indukált feszültség nem csökken, sőt sok menetes tekercsek esetén akár nagyságrendekkel nagyobb lehet a lekapcsolt indukáló feszültségnél. Az energiakeltésnek ezt a sajátos módját indukciónak nevezzük. Villamos energiát tehát nem csak gerjesztő árammal, illetve gerjesztő feszültséggel lehet kelteni fémes anyagokban, hanem galvanikus kapcsolat nélkül, mágneses gerjesztéssel is. 
Tovább folytatva az előzőekben megkezdett kísérletet most fogjuk meg középen a rúdmágnest, és forgassuk tovább az óramutató járásával ellentétes irányba, a vezető hossztengelye mentén. Ekkor az történik, hogy a mágnes Yin pólusa lassan közeledik a vezetőhöz, a Yang pólus pedig távolodik tőle. Ennek következtében a vezető alsó szélén fokozatosan megszűnik a szabadelektronokra gyakorolt elszívó hatás, a Yin pólus szabadelektron-keltő hatása pedig a vezető középvonala felé tolódik el. Negyed fordulat után állítsuk meg a mágnest. Ebben a helyzetben azt tapasztaljuk, hogy a merőlegesen álló rúdmágnes hiába gyakorol maximális gerjesztő hatást a vezetőre, nem folyik áram a terhelésen, mivel a vezetőben nincs feszültségkülönbség, nincs ami a terhelő áramkör szabad elektronjait megindítsa. Forgassuk tovább a rúdmágnest úgy, hogy ezúttal a Yin pólus legyen alul, a Yang pólus pedig felül. Ekkor ugyanaz a helyzet áll elő, mint a kísérletezésünk kezdetén, azzal az eltéréssel, hogy most a Yang pólus által gerjesztett szabadelektronok a fémes vezető felső végében találhatók. Ennek következtében a vezető két vége átpolarizálódik. A fordított polaritású feszültség most ellenkező irányú elektronáramlást indít el a fogyasztón keresztül. Ha a mágnest tovább forgatjuk úgy, hogy ismét merőleges legyen a vezetőre, akkor ez esetben nem azért szűnik meg a feszültségkülönbség a vezetőben, mert a leszakított szabadelektronok szanaszét szóródnak, hanem azért, mert a gerjesztett elektronok mind egy helyen, a vezető közepén, a Yang pólussal szemben koncentrálódnak.
Ha a rúdmágnes és a fémes vezető helyett elektromágneseket alkalmazunk, akkor ez a hatás fokozottan érzékelhető. Ennek a kísérletnek az alapján könnyen megérthető az indukció jelenségének az a sajátossága is, hogy az indukált áram miért van 90 °-os, azaz negyedperiódusnyi késésben az indukáló feszültséghez képest. Természetesen folyamatos áramot csak akkor fogunk észlelni, ha a rúdmágnest, illetve az azt helyettesítő gerjesztő mágnest állandóan forgatjuk. Ellenkező esetben csak az elmozdulás időtartama alatt keletkezik áram, mivel a gerjesztés megszűnése után, a terhelésből a fémes vezetőbe, vagyis a tápáramforrásba befolyó szabadelektronok rekombinálódnak a vezető pozitív, elektronhiányos atomjaival, és ezáltal megszűnik a feszültségkülönbség. Tulajdonképpen az eddig leírtakban semmi különös nincs, mert lényegét tekintve így működik az áramfejlesztő generátor, az összes erőmű ennek a fizikai elvnek az alapján termeli számunkra az elektromos áramot.
Most az összeállításunk forgórészét helyettesítsük egy többpólusú, henger alakú elektromágnessel, az állórész tekercsét pedig keretként helyezzük köréje úgy, hogy oldalai párhuzamosak legyenek a forgórész tengelyével. A többpólusú gerjesztőtekercs megforgatása után azt fogjuk tapasztalni, hogy az indukció útján keletkező szabadelektronok az állórész tekercsének egyik oldalán fognak koncentrálódni, míg a tekercs másik oldalán elektronhiány keletkezik. Arról, hogy a forgórész Yin illetve Yang pólusa az állórész tekercsének mindig ugyanazokat az oldalait gerjessze, a tengelyére szerelt kommutátorszeletkék gondoskodnak. Ezen túlmenően ezek a rovátkolt gyűrűre emlékeztető szegmensek úgy irányítják a gerjesztőáramot az egyes pólusokba, hogy mindig az a gerjesztő tekercs kerüljön éppen áram alá, amely az állórész tekercsei előtt elhalad. Ezzel az elrendezéssel elérhető, hogy a gerjesztett feszültség folyamatosan fennmarad, ami lehetővé teszi a negatív kapocsban összegyűlt szabadelektronok fogyasztóba áramlását, és a megfelelő villamos effektus létrehozása után az állórész elektronhiányos, pozitív kapcsába való visszaáramlását. Ez a folyamat ciklikusan ismétlődik mindaddig, amíg a forgórész gerjesztőárama meg nem szűnik. Ennek az elrendezésnek járulékos előnye, hogy az állórészről visszavezetett áram segítségével külső áramforrás nélkül is megoldható a forgórész gerjesztése. Tulajdonképpen ebben a továbbiak megértését elősegítő működési elvben sincs semmi különös, mert alapjában véve így termeli az egyenáramot a dinamó.
A lényegre térve most kössük le az utóbbi elrendezés állórészéről a fogyasztót, és helyette kapcsoljunk rá egy külső áramforrást, ellentétes polaritással. Ebben az esetben két gerjesztés alatt álló elektromágnest kapunk, ahol a forgórész Yin pólusával szemben az állórész Yang jellegű, a Yang pólussal szemben pedig a Yin jellegű oldala helyezkedik el. Első látásra ez az elrendezés hasznavehetetlennek tűnik, hiszen mint tudjuk, mágnesek esetén a két ellentétes jellegű pólus vonzza egymást, ami lebénítja a forgórészt. Ez a sajátos üzemmódú villamos gép így nem használható sem áramfejlesztőként, sem motorként, de most nem is ez a cél. Ha ezt a szerkezetet ugyanúgy megforgatjuk, mintha dinamó lenne, minden valószínűség szerint egy rendkívül szokatlan jelenséget fogunk tapasztalni. Ebben az esetben ugyanis az történik, hogy a forgórész Yin pólusa beleindukál az állórész most Yang jellegű pólusába, és ezzel még intenzívebbé válik a külső áramforrás elektronelszívó hatása. A Yin jellegű besugárzás következtében ugyanis még több atom kerül ionizált állapotba, és a leszakadt elektronokat az állórész pozitív pólusa elszippantja. Ezzel egyidejűleg a forgórész Yang pólusa beleindukál az állórész negatív pólusába, és ionizáció útján szintén többletelektronokat kelt. Ezek az elektronok azonban itt nem kerülnek elszippantásra, ezért felerősítik az áramforrás negatív kapcsának elektronelárasztó hatását. Az állórész Yin és Yang jellegű pólusai tehát jelentős mértékben megerősödnek, ami azzal a következménnyel jár, hogy a Yin jellegű pólusban még több elektron halmozódik fel, a Yang jellegű pólus pedig még inkább elektronhiányos lesz.
Jelen esetben ugyanaz történik, ami az ultra hatékonyságú elektromágneseknél, de most a részecskesugárzás sokkal intenzívebbé válik. Az elektromágneses erővonalakat keltő részecskesugárzás fémes vezetőkben történő előállításának tehát van egy negyedik módja is, a mágnesek ellenirányú forgatása. Ez a számunkra még ismeretlen eljárás mind közül a leghatékonyabb. Ez esetben ugyanis nincs indukált áram (a forgórész Yang pólusa által keltett szabadelektronokat az állórész pozitív pólusa elszívja), így a Lenz-törvényben megfogalmazott ellenhatás sem akadályozza az indukció hatékonyságát. Ennélfogva ez a szerkezet nem más, mint egy nagy hatásfokú szubatomi energiakeltő. A szubatomi energiakeltésnek ez a módja annyira hatékony, hogy normál hálózati feszültségről üzemeltetve is jóval több energia sugárzódik ki a szerkezetből, mint a nagyfeszültségről táplált statikus elektromágnesekből. A dinamikus energiakeltő ugyanis váltakozó áramról üzemeltetve is működőképes. Ebben az esetben valószínűleg semmi mást nem kell tenni, mint az állórész elektromágnesét a forgórésszel ellentétes polaritással a hálózatra kapcsolni.
Az ellenirányú mágneshatás reprodukálása során tekintettel kell lennünk az antigravitációs szerkezet forgásirányára is. Ennek oka, hogy a mozgási indukció nem az előzőekben vázolt statikus módon megy végbe, hanem egy dinamikus folyamat játszódik le a fémes vezetőben. A rúdmágnes, illetve az indukáló elektromágnes ugyanis forgása közben folyamatosan gerjeszti a fémes vezető atomjait, és az előzőekben említett négy alaphelyzet csak ennek a folyamatnak a fő fázisait, számunkra fontos következményeit mutatja be. A fogyasztó szabadelektronjait meghatározó módon ez a négy alapállás mozgatja, de a fémes vezetőben ezeket a szélsőséges helyzeteket a szabadelektronok folyamatos mozgása hozza létre. Ennek lényege, hogy a rúdmágneses, illetve elektromágneses gerjesztés esetén a forgórész erőtere haladása közben megbontja a fémes vezető egyensúlyi állapotát, szabadelektronokat választ le az elektromos erővonalak hatása alá került atomok legkülső elektronhéjáról, amelyek a forgórész haladási irányával megegyezően, a Yin pólus irányába vándorolnak. Ez a működési mód magyarázza, hogy a rúdmágnes vagy a gerjesztő tekercs forgásirányának megváltoztatásával miért fordul meg egy pillanat alatt az indukált áram iránya. Ebben az esetben ugyanis a gerjesztett atomok tartománya is átfordul. A fémes vezető ionizált szakasza mindig a forgórész Yin és Yang pólusa előtt helyezkedik el, melynek következtében a szabadelektron-elvonás most ellenkező irányban zajlik. Az indukció által keltett áram irányának ily módon történő megváltozásából következik, hogy az antigravitációs szerkezet üzemeltetése során az állórészre kapcsolt áram és a gerjesztőáram polaritásán kívül ügyelni kell a forgásirányra is. A forgórész ellenkező irányú meghajtása esetén a két mágnestér nem erősíti, hanem legerjeszti egymást. A forgórészt tehát olyan irányba kell mozgatni, hogy a két mágneses mező egymást erősítse. 
A fentiekben vázolt szubatomi energiakeltő annyiban tér el a különböző visszaemlékezésekben említett szerkezettől, hogy mechanikus meghajtást igényel. A beavatottak által leírt szerkezet viszont hálózatról üzemeltetve magától forgott. Ezért feltételezhető, hogy ennél az önműködő változatnál egy hagyományos váltakozó áramú motort használtak fel, az energiakeltő elektromágneseket pedig az állórész tekercsei közé kellett beiktatni, és velük ellentétes polaritással a hálózatra kapcsolni. Az is lehet azonban, hogy semmi mást nem kellett tenni, mint az állórész többpólusú tekercsei közül egyet lekapcsolni, és ellenkező pólussal visszakötni. Mivel az idegenek egy ízben – időzített kozmikus segítségnek szánva – a pontos geometriai elrendezést, a felhasználandó anyagokat, valamint az előállítási technológiát is ismertették, ezért ennek a korábban “elrabolt” és az Egyesült Államokban remélhetően ma is élő személynek hipnózis útján való kikérdezése fellebbenthetné a fátylat erről a titokról.
Ha sikerül megtudnunk vagy kikísérleteznünk az optimális kiviteli módot, akkor ennek a szerkezetnek ma még felbecsülhetetlen szerepe lesz az emberiség technikai fejlődésében. Mint tudjuk pozitív szubatomi energiabesugárzással súlytalanná lehet tenni különböző tárgyakat, ez a szerkezet tehát elsősorban antigravitációs erőgépként lesz használható. Az egyenáramú kivitel jól irányítható sugárzását kihasználva ezzel a hatékony energiagenerátorral már biztató eredményeket érhetünk el a “repülő csészealj” építés, és a dematerializációs hulladékmegsemmisítés terén is. A váltakozó áramú kivitel egészségre még nem ártalmas intenzitású sugarakat kibocsátó változata előreláthatóan a mezőgazdaságban fog elterjedni, mert ez a hálózatról üzemeltethető szubatomi energiagenerátor a periodikusan változó irányú gerjesztés következtében irányfüggetlen sugárzást bocsát ki magából, így egy nagy tartályba leengedve képes lenne magvak nagy tömegű előcsíráztatására, vagy öntözővíz energiával való kezelésére, (pí-víz gyártásra) sőt élelmiszerek nagybani tartósítására is. A dinamikus energiakeltő hatásfokát nagy valószínűséggel még tovább lehet növelni, amennyiben a tekercseit ultra hatékonyságú elektromágnesekből készítjük.
Amennyiben nem gyárilag előállított hagyományos villanymotort használunk antigravitációs erőgépként, hanem tervezünk egy speciálisan erre a célra szolgáló villamos gépet, akkor a könnyebb meghajtás érdekében célszerű a rendszert aszimmetrizálni. Az általunk jelenleg használt villanymotorok és áramfejlesztő generátorok szimmetrikus felépítésűek, ami azt jelenti, hogy az állórész pólusaival pontosan szemben helyezkednek el a forgórész pólusai. Hagyományos üzemmódban erre az elrendezésre szükség is van, mert így az állórész pólusai hatékonyabban tudják magukhoz vonzani, majd eltávolítani a forgórész pólusait. Ellenirányú gerjesztés esetén azonban a tengely meghajtása során óriási erőt kell kifejteni a pólusok egymástól való elmozdításakor, majd a következő pólus vonzásterében ez az erő hirtelen lecsökken nullára. Így az erőgép forgása “ugrálóssá”, akadozottá válik, és a szükségesnél nagyobb mechanikai erőt igényel. Megszűnik azonban ez a probléma, ha pl. a 16 pólusú állórészhez 14 pólusú forgórészt tervezünk, mert ez esetben egyszerre csak két póluspár áll szemben egymással. A forgórész többi pólusa vagy közelít az állórész legközelebbi pólusához, vagy éppen távolodik tőle. Így a forgórész meghajtása egyenletessé, és könnyebbé válik. Ez a megoldás nem okoz jelentős teljesítménycsökkenést. mivel egy fordulaton belül a forgórész minden egyes pólusa találkozik az állórész mindegyik pólusával, vagyis szubatomi energiarészecskék termelődése folyamatos lesz. 
Az ellenirányú mágneses gerjesztés sajátos módja a bifiláris tekercselés alkalmazása. Az ellenkapcsolt (középen kettéhajtott párhuzamos vezetőből álló) tekercselésben nem lehet elektromotoros erőt gerjeszteni, mert a két vezetőben ébredő indukció egymás ellen dolgozik. Mágneses fluxus tehát nem jön létre, de megvalósul az ellenirányú gerjesztés, melynek eredményeként jelentős mennyiségű Yin és Yang jellegű szubatomi energia keletkezik. Bifiláris tekercsben csak az elektromotoros erővonalak oltják ki egymást, a mágneses erővonalak nem. Ezek összeadódnak, és megerősödve fejtik ki hatásukat. Ez az energia sokkal több annál, mint ami egy normál elektromágnesben menetről menetre összeadódik. Ereje még az önindukció által keltett mágneses energia szintjét is meghaladja. Ezt az energiát azonban nem lehet szokványos módon használni. Az ily módon tekercselt elektromágnesből nem lehet villanymotort vagy generátort készíteni, mert itt a pólusokból kettéválasztott elektromágneses hullámok, (gravitációs és éteri sugárzás) áramlik ki. Az Interneten található találmányok között is számos antigravitációs szerkezet alapul ezen a Hooper-effektusnak nevezett elven. 
Az ellenirányú gerjesztés egy vezetőből álló tekercsen belül is létrejöhet. Ehhez semmi mást nem kell tenni, mint megváltoztatni a tekercselés szokásos módját. A csévetesten úgy kell elhelyezni az egyes tekercsrétegeket, hogy az általuk létrehozott köráramok metsszék egymást. (Az alsó tekercsrétegben az egyes menetek által összeadódó mágneses tér beleindukáljon a felette levő tekercsréteg által keltett mágneses térbe.) Mivel a két mágneses tér iránya nem egyezik meg, így nem erősítik egymást, mint az önindukciónál. De nem is ellentétesek, ezért nem történik erővonal-kioltás sem, mint a bifiláris tekercselésben. Az egymást kb. 20 - 30o -os szögben keresztező rétegek csupán lerontják az induktivitást, ami azt eredményezi, hogy ez a fajta tekercs induktív energiakeltőként vagy elektromágnesként nem a legjobb hatásfokú. 
A caduceus vagy tenzor, illetve Smith tekercs azonban nem erre a célra szolgál. Ezt a tekercskialakítást a mellékhatása miatt alkalmazzák. Nagy előnye, hogy rendkívül egyszerűen és igen olcsón megvalósítja az ellenirányú gerjesztést. Induktív energiája nem nagy, de az egymást keresztező menetek által létrehozott ellenirányú gerjesztés következtében jelentős mértékben megnő az elektromágnesség kísérő jelensége, a gravitációs és éteri jellegű energiakeltés. Ennek tudható be, hogy amikor mikrohullámmal gerjesztik a caduceus tekercset, ugráló mozgásba kezd. Levegőbe emelkedése során aztán megbillen, és az elfordulása során már nem a déli, antigravitációs pólusa néz a föld felé. Ezért megszűnik az emelő, illetve taszító erő, mire visszaesik. Ha az ugrálása közben ismét a déli pólusa kerül lejjebb, megint felemelkedik, majd egyensúlyát vesztve visszazuhan. Ez így nem más, mint egy irányítatlan antigravitációs erőgép, miniatürizált és rendkívül leegyszerűsített kivitelben. 
A tapasztalatok alapján úgy tűnik, hogy a caduceus tekercs a híradástechnikában is nagy jövő előtt áll. Főleg a titkos üzenetek továbbítására lesz alkalmas. Ezt az a speciális tulajdonsága teszi lehetővé, hogy ha mind az adó, mind a vevő caduceus tekercset tartalmaz, és a két tekercset szembefordítjuk egymással, a közbeeső helyeken nem foghatók a rádióhullámok. Ennek a jelenségnek feltehetően az az oka, hogy itt már nem minden irányban terjedő elektromágneses hullámként zajlik a jeltovábbítás, hanem szubatomi alapon. Ezért a hagyományos vevőkkel ezek a hullámok nem érzékelhetők. Ezt a speciális kisugárzást csak a vevőoldal hasonló kialakítású tekercse képes érzékelni. Mint minden szubatomi energiát kibocsátó eszköz környezetében, a caduceus tekercs körül is jelentős időeltolódás, és egyéb parapszichológiai jelenség tapasztalható. Ezek a jelenségek azonban csak precíz geometriai kialakítás, a tekercs gondos kivitelezése esetén lépnek fel. Egyébként caduceus tekercselésnél a mágneses anomália a menetek keresztezési pontjainál, míg bifiláris tekercselésnél a menetek között a legintenzívebb. Mint minden induktív rendszerben itt is nagyon fontos a rezonanciafrekvencián, illetve annak valamelyik felharmonikusán végzett gerjesztés. Egyetlen hátránya ennek a tekercselésnek, hogy nem képes olyan erős gravitációsemlegesítő mező előállítására, mint a ferromágneses antigravitációs erőgépek. Így repülésre, járművek felemelésére nem alkalmas. 
Mellesleg a bifiláris tekercselést több mint 100 éve alkalmazzák az elektrotechnikában induktívszegény huzalellenállások előállítására. A caduceus tekercselési mód sem új találmány. A híradástechnikában méhsejttekercselésként ismert eljárás. Nagyfrekvenciás rezgőkörökben, kis önkapacitású tekercsek készítésére használják. Az ellenirányú gerjesztés sajátos kiváltási módja még, amikor egy szolenoidot megtekercselnek. Ebben az esetben a gyűrű alakú tekercset toroid tekercselés veszi körül. Ezáltal az elektromágneses terek merőlegesen keresztezik egymást. Ennél is szokatlanabb elrendezés, amikor egy síkkondenzátort vesz körül szolenoid. Ez esetben az ellenirányú gerjesztést egy elektromos és egy mágneses térerő egymásra hatása végzi.

Mivel a szubatomi energiakeltésnek ezek a módjai sokkal veszélyesebbek, mint a statikus elektromágnesekkel való energiakeltés, ezeket a kísérleteket jól felszerelt laboratóriumokban, minden eshetőségre felkészített, szakképzett személyzettel lehet csak végrehajtani. Előzőleg egy különálló, kizárólag erre a célra szolgáló laboratóriumot kell építeni, amely nem tartalmazhat semmiféle gyúlékony anyagot. A minden irányban kisugárzódó szubatomi energia ugyanis beszivárog az építőanyagba, és a hőenergiához hasonlóan megnöveli az atomok energiaszintjét, amely azt eredményezné, hogy öngyulladás következtében leégne az épület. Ezt a fajta tüzet egyébként vízzel nem lehet eloltani, még zuhogó esőben is porig égne az objektum. A Yin jellegű szubatomi energiarészecskék olyan szerepet töltenek be ebben a reakcióban, mint az oxigén a normál égésnél, katalizálják a folyamatot. A vízzel történő oltás nem csak hatástalan, hanem sok esetben növeli a tűzkárt. A víz ugyanis ionizálható, így nagyon jól vezeti a mágnesáramot. Egy szent buddhista könyv szerint: “A sárkánytűz tűztengerré válik, ha vizet locsolnak rá.”
Mellesleg nem zárható ki, hogy annak idején Tesla laboratóriuma is a szubatomi energiakeltőkkel végzett kísérletek következtében égett porrá. Valószínűleg a testét ért koncentrált mágneses sugárzásnak tudható be súlyos betegsége is, amelyre az orvosok nem találtak semmilyen magyarázatot, és orvosságot sem. Lemerült vagy túltöltődött meridiánjait csak természetgyógyászati módszerekkel lehetett volna rendbe hozni, de Tesla nem foglalkozott bioenergiával. Fel sem merült benne, hogy testünket is az általa felfedezett energiák éltetik.
Szabályozás nélkül a sugárzás annyira intenzívvé válhat, hogy a korábbi fejezetekben már említett okok miatt lebénulhat az elektronáramlás, és kialhatnak a villanylámpák. További baleseti lehetőséget jelent, hogy a közelben tartózkodók testébe szivárgó energiarészecskék izommerevséget okozhatnak, amely lehetetlenné teheti a feszültség-mentesítést, és a baleset-elhárítást. Fokozottan ügyeljünk arra is, hogy a laboratóriumban ne legyenek mágnesezhető eszközök, mivel a kiáramló intenzív energia nagy tömegű fémtárgyakat is képes magához rántani. A műszerek fémháza sem lehet acélból, mert ezeket a nagy felületük miatt tudja a szubatomi energiaforrás a helyükből kimozdítani. Ezenkívül egy bizonyos intenzitásérték felett a dematerializációval kapcsolatos váratlan és tragikus kimenetelű jelenségek is előfordulhatnak, ezért ezeket a kísérleteket távirányítással, kellő távolságból szemlélve célszerű végezni. Tilos a laboratóriumban zárt tartályt, vagy gázpalackot tárolni, mivel a szubatomi energiasugárzás megnöveli a gáznemű anyagok nyomását, ami robbanáshoz vezet. Nem szabad bevinni erre a területre hagyományos robbanóanyagot sem, mert az intenzív mágneses erőtér még a biztonsági őrök kézifegyvereiben levő lőszereket is inicializálhatja. 
Mellesleg ez a mellékhatás lehetővé tenné a taposóaknák hatástalanítását is. Az elmúlt évtizedek helyi háborúi során az egymással szembenálló felek 110 millió taposóaknát telepítettek a közutakra, és a frontvonalként használt termőföldekre szerte a világon. Ezek az alattomos szerkezetek évente 24 ezer embert ölnek meg, vagy tesznek nyomorékká. A csatározások megszűnte után is áldozatokat követelnek. Civilek ezreit csonkítják meg az otthonaikba való visszatérésük, földjeik újbóli megművelése során. Miután a többségükről nem készült telepítési térkép, utólag nem tudják felszedni őket. A mostanában oly gyakori áradások is sokat kimostak, elsodortak közülük, így a legváratlanabb helyeken bukkannak fel. A pénzhiány is nehezíti a taposóaknák felszedését. Ahhoz, hogy maradéktalanul eltávolítsuk őket 33 milliárd dollárra, és a jelenlegi tempóban 1100 évre lenne szükség. Emiatt még a békekötés utáni évtizedekben is szedi az áldozatait a hajdani háború. 
Európa sem mentes a taposóaknáktól. Az 1990-es évek elején a délszláv háború során csupán a Baranya-háromszögben 1,2 millió taposóaknát telepítettek a föld alá. Ezek felszedése 2010-ig fog tartani, és hatástalanításuk költségét 9,5 millió dollárra becsülik. Az aknák eddig 1700 embert öltek vagy sebesítettek meg ebben a térségben. Az angol The Guardien beszámolója szerint 1975 óta több mint 1 millió ártatlan embert, köztük 300 ezer gyereket tettek nyomorékká vagy öltek meg ezek az 1 dollár alatti áron beszerezhető, és emiatt tömegesen telepített alattomos bombák világszerte. A felnőttek fele, a gyerekeknek pedig több mint fele belehal a sérüléseibe, mielőtt még a kórházba érnének vele. Ez a helyzet később súlyosbodni fog, mert a hírek szerint világszerte 230 millió akna van felhalmozva, áll bevetésre készen. Egy alacsonyan szálló helikopterről, szubatomi energiával besugározva azonban ezek a bombák felrobbanthatók, így az elaknásított területetek olcsón és veszélytelenül mentesíthetők. 
Ne feledkezzünk meg arról sem, hogy az intenzív aszimmetrikus energiabesugárzás különböző betegségeket (leggyakrabban rákot) okozhat a szervezetben, így a rendszeres orvosi ellenőrzés elengedhetetlen. A megfelelő védekezési módszerek kidolgozása során gondoljunk arra is, hogy a radioaktív sugárzással ellentétben a szubatomi energiasugárzást semmilyen anyag nem képes leárnyékolni. Ezért ebben az esetben a védekezés egyetlen módja az energiasugárzás intenzitásától függő biztonsági távolság előírása, és a veszélyes zónába való belépés szigorú megtiltása. (A távolság növelésével arányos intenzitáscsökkenés fizikai alapját az éter közegellenállása teremti meg. A gerjesztés által keltett szubatomi energiarészecskék érintkezésbe lépve a körülöttük levő éterrel részecskékről részecskékre terjednek tovább. Ez az előzőekből már ismert lökdösődés fokozatosan csökkenti az energiahullámok intenzitását, ami lehetőséget ad arra, hogy kellő távolságból már életünk és egészségünk veszélyeztetése nélkül irányítsuk a folyamatot. A csökkenés mértéke feltehetően az exponenciális görbe lefutását követi, ezért, már viszonylag kis eltávolodás is jelentős intenzitáscsökkenést eredményez.) Arra is legyünk tekintettel, hogy ezek a kísérletek erősen zavarják a rádió-és televízióadásokat, ezért a laboratórium csak a lakott településektől távol építhető.
Mivel a távirányítással történő kutatás meglehetősen nehézkes és költséges, az alapkutatásokat célszerű lenne kiterjeszteni szubatomi árnyékoló anyagok keresésére is. Az elektromos kisugárzással ellentétben a szubatomi energiasugárzást nem lehet ugyan tökéletes leárnyékolni, de tompítani igen. A bibliai időkben erre a célra a birkabőrt és az árpakorpát használták. Az irha és a gabonakorpák mellett érdemes lenne megvizsgálni a csillámpala szubatomienergia-árnyékoló képességét is. A teotihuacáni Nap-piramis előtt található egy föld alatti kamra, amely több rétegű csillámlemezzel van borítva. A csillám tudvalevően jó hő- és elektromos szigetelő. Ráadásul ellenáll az organikus savaknak. Vajon milyen tevékenység zajlott ebben a szendvicsszerűen szigetelt föld alatti kamrában, hogy ilyen komoly szigetelésre volt szükség? Csak nem koncentrált szubatomi energiasugarakkal végzett anyagátalakítás, rendkívül szilárd fémek létrehozása folyt benne? A több méter vastag kő-és földréteg már önmagában is komoly hőszigetelő. Fémek föld alatti olvasztásánál nincs szükség csillámlemezekre. Mivel a koncentrált szubatomi energiasugárzás az üreg falában elnyelődve még évezredek múlva is kimutatható, célszerű lenne a helyszínen mágneses térerősségmérést végezni. Ez fényt derítene a rejtélyre.
*
Miután a relativitáselmélet helyességét már több kísérlet is igazolta, így nem fér kétség a mozgásból eredő időtágulás létezéséhez. Emiatt bizonyára sokan lesznek, akikben a VI. fejezetben leírtak alapján felmerül majd a kérdés, hogy mitől nő meg a száguldó anyaghalmaz tömege. A sebesség növelése közben ugyanis nem változik meg sem az anyag mennyisége, sem a sűrűsége, sem pedig az összetétele. Ez egy nagyon nehéz kérdés, amire csak találgatás formájában lehet választ adni. Az elfogadható válasz kialakítását tovább nehezíti, hogy a magyarázat során ismét elő kell venni az éterelméletet, amelyet korunk fizikusai már fél évszázada elvetettek, és azóta is mereven tagadják ennek a sajátos közegnek a létét. Az éterelmélet figyelmen kívül hagyása esetén azonban sem a tömegnövekedés, sem az ebből fakadó egyéb jelenségek nem magyarázhatók meg kielégítő módon; a fizika ma érvényes törvényei ezekre a jelenségekre nem képesek konkrét és egyértelmű választ adni.
A kényszer tehát szükségessé teszi az éterelmélet újbóli felélesztését, mert a relatív tömegnövekedéssel járó jelenségek más alapon nem igazolhatók. Minden jel arra utal, hogy az éter egy létező természeti jelenség, és nem más, mint az ősrobbanás során keletkezett szubatomi energia mindent kitöltő, mindenhová bejutó viszonylag sűrű közege. Ősenergia mindenhol van, az egész világmindenséget betölti, és mennyisége szinte végtelennek tekinthető. A szubatomi energia ott a legsűrűbb, ahol nincs anyag, tehát a kozmikus térben. Az anyagban valamivel kisebb az ősenergia sűrűsége, mivel az anyagi részecskék a tér egy részéből kiszorítják az energiát. A szubatomi energia úgy jut be az anyagba, hogy az atomok és molekulák közötti teret kitölti, vagyis normál körülmények között szabadon közlekedik az anyagon keresztül. Az előzőekben már szó volt róla, hogy a rendkívül kicsi energiakvantumok számára az atomok meglehetősen parányi világa is óriás méretűnek számít, az energia úgy száguldozik az atomok között, mint egy űrhajó a csillagközi térben. Nyugalmi helyzetben az energiarészecskék úgy járnak ki-be az anyagon, mintha a molekulák ott sem lennének.
Ez a jelenség ahhoz hasonlatos, mint amikor egy vékony keretre dróthálót feszítünk, és ezt az eszközt folyóvízbe merítjük. Érezni fogjuk, hogy a folyásirányra merőlegesen tartott szitán szinte akadálytalanul halad át a víz. Megmozdításakor viszont azt fogjuk tapasztalni, hogy minél sebesebben akarjuk mozgatni a szitát, annál nehezebben tudjuk megtenni, úgy érezzük, mintha a szita tömege megnövekedett volna. Tulajdonképpen ez a jelenség játszódik le az éterben is a gyorsuló anyaggal. Az energiakvantum rendkívül kicsi ugyan, és ennélfogva fürgén tud lavírozni az atomok között, de ha az anyagrészecskék mozgásba jönnek, akkor az energiakvantumok már nem tudják minden esetben kikerülni az anyag atomjait, minduntalan beleütköznek az atommagba, vagy az elektronokba. Minél nagyobb az anyaghalmaz gyorsulása, annál gyakoribb az ütközések száma. Emiatt az anyag lassabban tud csak haladni az éterben, úgy viselkedik, mintha megnőtt volna a tömege. Tulajdonképpen ez a hatás váltja ki a tömegnövekedés következtében fellépő einsteini időtágulást. 
Az anyag tömege valójában nem növekedett meg, de a ráható ellenerő következtében úgy viselkedik, mintha a mennyisége vagy a fajsúlya megnőtt volna, vagyis mintha ugyanakkora térfogatban több anyag lenne. A relatív tömegnövekedés miatt azután az anyaghalmaz felületén kitágul az idő, és ennek a jelenségnek a létét fogalmazza meg a relativitáselmélet. Könnyen lehet azonban, hogy ez a jelenség éppen ellenkező hatást gyakorol az időre. Az előzőek alapján nem zárható ki az a feltételezés sem, hogy az anyaghalmaz felületén az idő múlását az atomok közé szorult éteri részecskék befolyásolják. Az anyagban feldúsult pozitív szubatomi energiarészecskék viszont nem tágítják, hanem zsugorítják az időt, ami azt eredményezi, hogy lelassul a múlása, a közelében lassabban járnak az órák.
Érdekes jelenség, hogy az anyaghalmaz tömegét a sebesség növelésen kívül melegítéssel is fokozni lehet. Hőközlés hatására a szilárd anyagok molekuláinak rácsszerkezetében az atomok fokozott rezgő mozgást, folyékony és gáz halmazállapotú anyagok esetén pedig rendezetlen (termikus) mozgást végeznek. Ebben az esetben a relatív tömegnövekedés oka, hogy az atomok felgyorsult mozgása következtében leszűkül a közöttük lévő csatorna, ezért az energia egyre nehezebben tud átjutni az anyagon, egyre nagyobb az atomokkal való ütközés valószínűsége, és ez a jelenség szintén relatív tömegnövekedést okoz.
Most állítsuk le a szita mozgatását, majd egy hirtelen mozdulattal indítsuk meg ismét. Ekkor azt fogjuk tapasztalni, hogy a gyors sebességváltozás rendkívüli mértékű ellenállásba fog ütközni. Tulajdonképpen az éterben is ez a folyamat játszódik le az anyag hirtelen gyorsításakor. A sebesség növekedése esetén az energiakvantumok egyre kevésbé találnak utat maguknak az anyagon keresztül, így szinte összetorlódnak az anyag atomjai előtt. Ebből az energiatorlódásból eredő fékezőerőt nevezzük tehetetlenségnek. Az anyag tehetetlensége olyan nagy, hogy már aránylag kis sebességváltozás esetén is érezhető az anyagrészecskék lefékeződése. Ebbe valószínűleg az is belejátszik, hogy egyenletes sebesség esetén kellőképpen érvényesülni tud az atomok negatív energiasugárzásának energiakvantumokra gyakorolt taszító hatása. Ebből kifolyólag a pozitív töltésű szubatomi részecskék túlnyomórészt ütközésmentesen, az egyes atomok által “átlökdösve” haladnak át az anyagon. Hirtelen sebességváltozás esetén azonban az anyag viszonylag csekély intenzitású negatív kisugárzása már nem tud érvényre jutni, már nem képes kellőképpen elterelni az energiarészecskéket, így az energiakvantumok nagy számban ütköznek neki az atomoknak. Minél nagyobb a gyorsulás, annál nagyobb az ütközések valószínűsége, az éter közegellenállása. Végtelen gyorsulás esetén már végtelen nagy az anyagra ható ellenerő, ebben az esetben az anyag úgy viselkedik, mintha egy betonfalba ütközne. A sebesség növelése esetén az éter közegellenállását egyre nagyobb erőközléssel lehet csak legyőzni, és ezt az erőközlést nevezzük gyorsító erőnek.
Ez a jelenség természetesen nem csak sebességnövekedés, hanem sebességcsökkenés esetén is fellép. Sebességcsökkenés, vagyis negatív gyorsulás esetén a tehetetlenséget az váltja ki, hogy az anyagon egyenletes sebességgel átáramló energia hirtelen beleütközik a lassuló, vagyis a sebességét negatív irányban hirtelen megváltoztató anyag molekuláiba. A lassulás következtében fellépő fékezőerő annyiban különbözik csak a gyorsítás során tapasztalható fékezőerőtől, hogy ebben az esetben a közegellenállás nem elölről, hanem hátulról hat az anyagra. Ha egy test haladása során hirtelen irányt változtat, akkor szintén jelentős közegellenállás lép fel. Ennek oka, hogy az anyagon átáramló energiakvantumok haladási iránya megváltozik, ami megnöveli az ütközések valószínűségét az anyagon belül. Mindaddig, amíg az irányváltoztatás tart, az összetorlódott energiarészecskéket nem tudják az atomok negatív energiakisugárzásukkal az atomközi térbe terelni, így elkerülhetetlen a velük való ütközés. Irányváltoztatás esetén a közegellenállás szintén arról az oldalról hat a mozgásban lévő testre, ahol az energiakvantumok belelépnek.
Különleges megnyilvánulása az irányváltoztatás során fellépő közegellenállásnak a centripetális erő. A centripetális erő nem más, mint egy folytonos irányváltoztatás közben fellépő állandó közegellenállás, melynek értéke a mozgásban lévő test tömegétől és sebességétől függ. A centripetális erő oly módon alakul ki, hogy a mozgásban lévő testre a tehetetlenségi erőn kívül egy kényszererő is hat, amely nem hagyja az anyagot elsodródni, hanem egy körpályán tartva arra kényszeríti, hogy tartósan a tehetetlenségi erő ellenében haladjon.
A közegellenállással szemben fellépő ellenerő az anyag mozgását fékezi, illetve az anyagot ellenkező irányba mozdítja el. Ennek tudható be, hogy mozgó járművön hirtelen induláskor hátra, fékezéskor előre, balra való kanyarodáskor jobbra, jobbra forduláskor pedig balra esünk. A hirtelen sebességváltozás, vagy az irányváltoztatás tehát szintén tömegnövelő hatást gyakorol az anyagra, és az így kialakuló dinamikus tömegnövekedés nagyságrendekkel nagyobb, mint az egyenletes gyorsulás mellett fellépő relativisztikus tömegnövekedés. Mind a dinamikus, mind pedig az einsteini tömegnövekedés relatív, vagyis nem valós tömegnövekedés. A különbség köztük az, hogy nagy sebességű egyenletes gyorsulás esetén egy bizonyos sebesség felett az atomok negatív energiakisugárzása már egyre kevésbé tudja elterelni az energiakvantumokat az atom részecskéitől. Dinamikus tömegnövekedés esetén pedig az energiatorlódás olyan nagy, hogy az atomok negatív energiakisugárzása még nem tudja eltaszítani az energiakvantumokat magától, nem képes az atomközi térbe terelni az energiarészecskék haladási irányát.

Érdekes megnyilvánulása a tehetetlenségi erőnek, amikor a szubatomi energiarészecskék alulról érik a testet. Ilyenkor az éter felfelé löki az embert, ami látszólagos súlytalanságot idéz elő. Ez a jelenség zuhanó repülőgépek fedélzetén figyelhető meg. Az éter azonban nem csak relatív, hanem valódi tömegcsökkenést is képes előidézni. Ez mint tudjuk, akkor lép fel, ha az anyagban lévő szubatomi energia feldúsul. Ebben az esetben mesterséges úton, vagy pszichokinézis segítségével többletenergiát irányítunk az anyaghalmaz molekulái közé. Az atomközi térben összesűrűsödő és az anyagban tartósan bennmaradó szubatomi energia jelentős pozitív kisugárzása következtében semlegesíti a Föld negatív energiakisugárzását, így a test súlytalanná (relatíve tömegtelenné) válik.
Nem elképzelhetetlen, hogy a szupravezető kerámiatestek lebegtetése során is szerepet játszik a relatív tömegcsökkenés. Az előzőekben szó volt arról, hogy abszolút nulla fok közelében megszűnik az elektronok termikus mozgása. Ennek következtében most nem szűkül le, hanem éppen ellenkezőleg, kitágul az atomok közötti csatorna, ezért több éteri energiakvantum képes az anyagon átáramlani. A pótlólagosan beáramló pozitív szubatomi energiarészecskék mennyisége nem olyan nagy, hogy a Föld gravitációs kisugárzását képes legyen legyőzni, de elegendő ahhoz, hogy a lehűtött tárgy egy mágnesrúd Yang pólusa felett a magasba emelkedjen. A viszonylag kis fajsúlyú tárgy felemelkedése során azonban egy idő után bekövetkezik a felmelegedés, és a termikus elektronok kiszorítják a többlet-energiakvantumokat az anyagból. Ekkor a pozitív töltésrásegítés ellenére a lebegés megszűnik, és a kerámiatest ráül a mágnesre.

Meglehetősen különös hatást gyakorol az éter a világűrben mozgó égitestekre és mesterséges járművekre is, mivel a szubatomi energiarészecskék a levegőmolekulákkal ellentétben haladásukban nem fékezik ezeket az objektumokat, hanem éppen ellenkezőleg, stabilizálják a sebességüket. Ennek az az oka, hogy a világűr bármely térségében azonos sűrűséggel jelen lévő szubatomi energiarészecskék egyenletesen haladnak át a mozgásban lévő anyagi eredetű objektumokon. Amint ezek a kisebb-nagyobb tárgyak valamilyen oknál fogva növelnék vagy csökkentenék a sebességüket, mindjárt fellépne egy ellentétes előjelű erő, a tehetetlenség. Mint tudjuk, a tehetetlenségi erő már kis sebességváltozás esetén is olyan óriási, hogy lehetetlenné teszi bármilyen tárgy egyenes vonalú egyenletes mozgásának a spontán megváltozását a világűrben. Ez alól csak a csillagok körül keringő bolygók tekinthetők kivételnek, mert itt a központi égitest vonzó hatása következtében centripetális erő lép fel, amely az egyenes vonalú egyenletes mozgást kör, illetve ellipszis alakúra módosítja. Abban az esetben, ha ezek a bolygók saját tengelyük körüli forgást is végeznek, akkor fokozottan érvényesül a szubatomi energiarészecskék sebességstabilizáló hatása. Nem érvényesül azonban ez az éteri hatás, ha az egyenes vonalú egyenletes mozgás az égitest középpontja felé irányul. Ebben az esetben nem lép fel centrifugális erő, ami a szubatomi részecskék segítségével az objektumot az égitest körüli pályára állítaná, így az egyenletes mozgás fokozatosan felgyorsul, és ez a gyorsulás mindaddig tart, amíg a vonzáskörzetben lévő objektum be nem csapódik a vonzóhatást gyakorló égitestbe.
Amennyiben ezt az égitestet levegőréteg veszi körül, akkor a levegőmolekulák – sűrűségüktől függően – mérséklik a gyorsulást, de ellenerő hiányában a becsapódás elkerülhetetlenné válik. Ennek a fajta mozgásnak törvényszerű következménye, hogy a becsapódó tárgy darabjaira hullik, eredeti alakját tekintve megsemmisül. Ezt a hatást szintén a szubatomi energiarészecskék váltják ki, mert a hirtelen lefékeződő tárgyra olyan óriási erőt gyakorol a tehetetlenség, amely szinte szétrobbantja, darabokra tépi az anyagszerkezetét. Amennyiben a becsapódó tárgy tömege összemérhető a gravitációs vonzóhatást gyakorló égitest tömegével, akkor rendszerint mindkettő megsemmisül, még akkor is, ha a vonzóerőt kifejtő objektum mozdulatlan volt. Ebben az esetben az álló helyzetben levő égitest szétesését az okozza, hogy a becsapódó objektum részecskéit az ellentétes előjelű mozgást kikényszerítő tehetetlenség olyan roppant erővel préseli bele a nagyobb gravitációs erőterű objektumba, amely legyőzi az anyagi részecskéi között uralkodó kohéziós erőt, és ennek következtében az álló helyzetben lévő égitest is darabokra hullik. Ha a nagyobb vonzóerőt gyakorló objektum haladó mozgást végez, akkor a pusztulás mértéke még nagyobb, mivel ebben az esetben a megsemmisítő erőt a hirtelen lefékeződésből eredő tehetetlenségi erő is fokozza. Visszatérve az éter sebesség és pályastabilizáló hatására, ez a jelenség a mikrovilágban is érvényesül. Ennek tudható be, hogy az elektronok nem zuhannak bele az atommagba.

Hihetetlen de a világegyetem összeomlását is az éter stabilizáló hatása akadályozza meg. Az ősrobbanás után a minden irányba szétrepülő szubatomi energiarészecskék fokozatosan távolodnak az epicentrumtól. Az anyag ebben a táguló univerzumban jött létre. Az égitestek kialakulása után az éter átjárja a csillagokat, a bolygókat, és az általa létrehozott tehetetlenségi erő stabilizálja a mozgásukat. Nem engedi, hogy a köztük fellépő gravitációs erőnek engedelmeskedve lelassuljanak, és összetömörüljenek. Mivel a közegellenállás már igen kis sebességváltozásnál is megnyilvánul, így az anyag nem tehet mást, mint az éterrel együtt száguld. Ennek mértéke jelenleg 600 km/h. Emellett egymástól is távolodnak a csillagrendszerek 300 km/h sebességgel. A jelenlegi tempóban haladva 100 milliárd év múlva a galaxisok négyszer olyan messze lesznek egymástól, mint ma. A planétasűrűség azonban nem fog csökkenni a tágulás miatt, mert a csillagrendszerek között felszabaduló térben újak jönnek létre, amelyek végül megállítják a világegyetem tágulását, és tovább szaporodva elindítják a zsugorodását. Egyébként már most is kb. 100 milliárd galaxis található az univerzumban. A kezdeti spirális mozgás sem szűnt meg, csak fékeződött. Naprendszerünk pl. 200 millió év alatt tesz meg egy fordulatot a Tejútrendszerrel együtt forogva. Ezek a mozgások az emberi szem számára is érzékelhetővé teszi a világmindenség tágulását. Ez a folyamat addig tart, ameddig a folyamatosan keletkező anyag tömegvonzása nem lép túl egy kritikus értéket. Ettől kezdve az univerzum tágulása lelassul, majd az égitestek megállnak, és a fokozott gravitációs vonzásnak engedelmeskedve elindulnak egymás felé. 
Az éternek azonban még az összeomlásban is jótékony szerepe van, mert közegellenállásánál fogva meggátolja, hogy a világegyetem pillanatok alatt összeomoljon. A tehetetlenségi erő jelentősen lelassítja a folyamatot, ami azt jelenti, hogy az élet ebben a pusztuló periódusban is folytatódni tud egy ideig. (A Védák-könyve szerint addig, ameddig a keletkezés tartott.) A leszálló ágban azonban már közel sem lesz olyan szép és tökéletes a világegyetem, mint a kifejlődés időszakában. Ebben a szakaszban mind több lesz a kihunyt csillag az univerzumban, melynek törvényszerű velejárója, hogy mind kevesebb bolygón lesznek adottak az élet kialakulásához szükséges feltételek. Az összehúzódás időszakában egyre nehezebb lesz lakható bolygót találni. A legnagyobb problémát azonban nem ez okozza, hanem a kozmikus háttérsugárzás hőmérsékletének fokozatos emelkedése. Az V. fejezetben azt feltételeztük, hogy a kifejlődés időtartama 140 milliárd évig fog tartani. Ezt alapul véve az univerzum újabb 126 milliárd év múlva ugyanakkora lesz mint most, és a háttérsugárzás hőmérséklete sem lesz magasabb 3 Kelvin-foknál. Életre még mindig alkalmas lesz, habár ekkorra már tele lesz kis fehér törpékkel, neutroncsillagokkal és fekete lyukakkal. 
Az összehúzódás tempója azonban rohamosan növekedik. Miután a zsugorodás mértéke időben logaritmikus léptékben zajlik, a sugárzás hőmérséklete nagyon hamar el fogja érni a 300 Kelvin-fokot. Ez azt jelenti, hogy a csillagközi térben nagyjából akkora hőmérséklet fog uralkodni, mint amennyi jelenleg a Föld légkörének átlaghőmérséklete. Ez azzal a következménnyel jár, hogy az élő bolygók a többlethőt nem tudják leadni, éltető napjuk felesleges sugarait nem lesznek képesek a kozmoszba visszasugározni. Így egy sajátos üvegházhatás alakul ki, amelynek most nem a környezetszennyezés lesz a kiváltó oka, hanem az univerzum túlmelegedése. A következmény mindenki számára ismert, és kezdetét veszi az élet kipusztulása.
Ez azért is elkerülhetetlen, mert a hőmérséklet további emelkedésével elpárolognak a világtengerek, és leszakad a bolygók légköre. A kozmikus kemencében az élet minden formája megsül. A galaxisok egymásba nyomódásával mindennapos lesz a csillagok összeütközése, és felrobbanása, amit természetesen a körülöttük keringő bolygók sem fognak túlélni. A vörösen izzó éjszakai égbolt előbb sárgára, majd fehérre vált. A mindenséget kitöltő tüzes sugárzás a megmaradt csillagok sorsát is megpecsételi. Mivel nem lesznek képesek hőt leadni, a növekvő hőmérsékletük következtében felrobbannak. Ettől kezdve a kozmoszt forró plazma tölti ki. A hőmérséklet eléri a több millió, majd a több milliárd Kelvin-fokot, és megkezdődik az univerzum anyagának összetömörödése. A folyamatba jelentős mértékben besegítenek a fekete lyukak, amelyek helyi tömörödést hoznak létre. Végül a fekete lyukak is belemasíroznak az “őslevesbe”, ahol mind több anyag zsúfolódik össze egy mind kisebbé váló gömbben. Így fejeződik be a “Nagy Reccs” időszaka, amelyet azután az előzőekből ismert “Nagy Bumm” követ. Az univerzum ismét felszálló ágba kerül, és az élet, a fejlődés folytatódik a végtelenségig. 
Egyébként ezek az ismeretek már évszázadokkal ezelőtt a rendelkezésünkre álltak, de mi nem törődtünk vele. Afrikában él egy különös törzs, a dogonok, akik írni-olvasni sem tudnak, mégis elképesztő csillagászati tudással rendelkeznek. Elmondásuk szerint őket a Szíriusz bolygóról szállították ide, két hatalmas űrjárművel. Az expedíció vezetője Nommo “isten” volt, aki tudásának egy részét rájuk ruházta azzal, hogy őrizzék meg az utókornak. A dogonok azóta apáról fiúnak örökítik a megszerzett ismereteket. Évszázadok óta minden nemzedék megtanulta a leckét, és változatlan formában továbbadta. Nem titkolják a tudásukat, bárkinek elmondják. Túl sokat nem értenek belőle, de még mindig szóról szóra ismétlik. Az Afrikát felfedező európai kutatók le is jegyezték amit mondtak, de a tudomány képviselői ezúttal sem tanúsítottak érdeklődést a Földön kívüli üzenet iránt. Pedig sokat tanulhattak volna belőle. A dogonok ugyanis már a XIX. században felhívták a figyelmünket azokra a csillagászati adatokra, amelyeket csak a XX. században fedeztünk fel. 
Bár a Naprendszerből csak 4 bolygó látható szabad szemmel, a dogonok tudtak a Jupiter 4 bolygójáról. Ezekről azt állították, hogy úgy keringenek körülötte, mintha “kötéllel hozzá lennének kötve”. Ez a kijelentés sok fejtörést okozott a csillagászoknak, mígnem kiderítették, hogy az anyabolygó óriási gravitációs vonzóereje folytán a Jupiter holdjai szinkronban keringenek vele. Kívülről szemlélve ez valóban úgy tűnik, mintha kötéllel lennének hozzákötve. A dogonok tudtak arról is, hogy a bolygók nem kör, hanem ellipszis alakú pályán keringenek a Nap körül. Még arról is tudomásuk volt, hogy a Nap nem az ellipszis közepén, hanem annak egyik gyújtópontjában helyezkedik el. Mivel ennek tudományos magyarázata valószínűleg meghaladta volna az értelmi képességüket, az erre vonatkozó információt ebben a formában kapták meg: “A bolygók pályája nem egészen ellipszis alakú, mert különféle zavarok találhatók benne.” 
Megdöbbentő az univerzum keletkezésről szerzett tudásuk. Évszázadok óta azt hangoztatják, hogy: “A világegyetem spirális alakú. Ebben a spirális szerkezetű világban újabb spirálok jöttek létre, amelyek többségében kialakult az élet. Ezek a világok szintén spirális alakúak. Az a világ is, amelyben élünk.” az első két állítást a modern kozmogóniai felfedezések már igazolták. A XX. század tudósai kiderítették, hogy az ősrobbanás után a “po” vagyis a szubatomi energiarészecskék valóban spirális alakban áramlottak ki a szingularitásból. Az éter spirál mozgása ma is tart, ezért a keletkezett galaxisok, így a Tejútrendszer és a Naprendszer is spirál alakban távolodik az ősrobbanás helyétől, vagyis a világegyetem spirálisan tágul. A harmadik állítással, az élő világokban, vagyis a Földön megnyilvánuló spirális mozgással azonban a XXI. század tudósai sem tudnak mit kezdeni. Pedig ez is igaz. A spirálmozgást nem az atomok, hanem azok építőelemei között kell keresni. Minden instabil, vagyis elektronhiányos vagy elektrontöbblettel rendelkező atom szubatomi energiarészecskéket nyel el, illetve bocsát ki magából. Ezek az éteri részecskék nem sugárirányba, hanem spirális pályán áramlanak ki belőle. E rövid elkalandozás után térjünk vissza a világegyetemet alkotó legkisebb részecskék fizikai tulajdonságainak tárgyalásához.

Az éternek van még egy különös sebességcsökkentő hatása. Newton tömegvonzással kapcsolatos törvényéből adódik, hogy minél nagyobb egy szabadon eső tárgy tömege, annál nagyobb vonzóerőt gyakorol rá a Föld. Ebből arra következtethetnénk, hogy a súlyos tárgyak hamarabb esnek le, mint a könnyűek. Ez azonban nem így van. Már Galilei is kimutatta a pisai ferde toronyban végzett kísérletei során, hogy a különböző tömegű testek egyszerre érnek földet. Tehát a 2 kilogrammos kődarab is akkor csapódik a talajba, mint a vele egyidejűleg ledobott 20 dekagrammos kavics. Ennek a fura jelenségnek szintén az éter közegellenállása az oka. Miután a 2 kilogrammnyi kődarabban sokkal több kötött rácsszerkezetű atom van, mint a kis kavicsban, így az étert alkotó szubatomi energiarészecskék nagyobb számban ütköznek velük, ami intenzívebb fékezőerőt gyakorol az anyaghalmazra. Ez a hatás nem csak a látható, hanem relatív anyagtöbblet esetén is fellép. Az azonos méretű fa- és ólomgolyók is ugyanakkor érnek le a földre, holott a nagy fajsúlykülönbség miatt az ólomgolyó tömege tizennégyszerese a fából készültnek. Ebben az esetben a nagyobb közegellenállást az váltja ki, hogy az ólomban sokkal sűrűbben helyezkednek el az atomok, mint a fában, így a szubatomi energiarészecskékkel való ütközésük is gyakoribb. 
Ez a jelenség csak akkor érvényesül, ha a mozgásban levő anyag folyton változtatja a sebességét. Szabadesésnél azonban ez a feltétel adva van, mert ez a fajta mozgás állandó gyorsulást eredményez. A fonálinga lengésére sincs hatással a rajta levő tömeg nagysága és anyaga. Ennek oka szintén az éteri részecskék közegellenállása. A nagyobb tömeget a Föld gravitációs ereje nagyobb sebességgel húzza ugyan lefelé, de a nagyszámú, illetve sűrű anyagi részecskéknek ütközve az éter fékezi a mozgását. A két hatás éppen kiegyenlíti egymást. Ennek tudható be, hogy az inga lengésideje csak a fonál hosszától függ. Egyébként ez a fizikai jelenség tette alkalmassá a lengő ingát az idő pontos mérésére, és az elhajított testek mozgása is ugyanígy megy végbe.
Minden fizikai törvény univerzális, de földi viszonylatban ez alól van egy kivétel is. Egy 2 grammos tollpihe jóval lassabban esik le, mint egy hasonló tömegű ólomgolyó. Ennek oka a levegő közegellenállása, ami nagy felületek esetén további sebességcsökkentő hatást gyakorol az anyagra. A légellenállás másik hatása, hogy már viszonylag kis magasság esetén is állandósítja a zuhanó test sebességét. A repülőgépből kiesett ember nem szenved nagyobb zúzódást, mint aki egy toronyház tetejéről ugrott le, bár kétségtelen, hogy mindketten szörnyethalnak. A szabadon eső testek sebessége tehát csak addig nő, amíg a gyorsulásuk nem lesz egyenlő a közegellenállással. Nagy térfogatú tárgyak esetén a sebességet főleg a légellenállás, kis térfogatú illetve nagy fajsúlyú tárgyaknál pedig túlnyomórészt az éter szabályozza.
Az éter azonban nem csak az égitestek és a szabadon eső testek mozgását szabályozza, hanem a mindennapi életünkben is lépten-nyomon érezteti hatását. Sokan nem is gondolják, hogy amikor felülnek egy kerékpárra, akkor ugyanez a hatás segít megőrizni az egyensúlyukat. Az álló kerékpárra ülve ugyanis hol jobbra, hol balra dőlünk, de a sebesség fokozásával a testünkön és a kerékpár atomjai között átáramló energiarészecskék a tehetetlenségi erő folytán már meggátolják az oldalirányú kilengést, stabilizálva ezzel a kerékpár haladását. A tehetetlenségi erő nem kevésbé hasznos megnyilvánulási módja a mozgásba hozott tárgyak lendítése. Amennyiben egy nehéz tárgyat kell felemelni és odébb dobni, ezt sokszor két ember is alig képes megtenni. Mindjárt könnyebb lesz azonban a dolguk, ha a felemelt tárgyat néhányszor meglengetik a levegőben, és úgy dobják el. Ekkor a test holtpontján a gravitációs erő által lefékezett anyaghalmazt az éter a tehetetlenségi erő folytán tovább lendíti, és ezáltal jóval nagyobb helyzeti energiára tesz szert. Ellenkező irányba lendítve ez az energia mozgási energiává alakul, és az általunk kifejtett gyorsító erővel összegeződve akkora impulzust ad a tárgynak, hogy sokkal messzebbre repül, mintha csak egyszerűen odébb dobtuk volna. Mellesleg ugyanezen az elven működik a hinta is. Ha nem lenne éter, akkor a gyerekek nem élvezhetnék ezt a közkedvelt játékot. Egyébként a tehetetlenségi erő az anyagot alkotó atomokon, túlmenően a szabadelektronokra is hat. Fizikai kísérletek szerint egy gyorsuló gépkocsi fémkarosszériájában a szabad elektronok a hátsó lökhárítóban sűrűsödnek össze, míg fékezéskor a kocsi elejére torlódnak. Az étert dolgoztatjuk akkor is, amikor bekapcsoljuk a centrifugát. A mindenséget sűrűn kitöltő szubatomi energiarészecskék csapják ki a kimosott ruhából a vizet, a tejből a tejszínt, a méhkaptárból kiemelt lépből a mézet.

A tehetetlenségi erő megnyilvánulásának rendkívül elmés szemléltetése látható a Pekingben őrzött üvegsarlón, amelyet a Góbi sivatagban találtak egy prehisztorikus romváros maradványai között. Ennek a Földön kívüli eredetű bumerángnak az a jellegzetessége, hogy nyugalmi állapotban semmi sem látható benne. Eldobva viszont megjelenik rajta egy ejtőernyővel aláereszkedő űrhajó, és egy szauroid jellegű ufonauta. Ezeket a rejtélyes ábrákat minden bizonnyal az éteri részecskék összesűrűsödése teszi láthatóvá. Készítői arra is gondoltak, hogy a képek megjelenése ne a véletlenen múljon. A tárgy jellegzetes alakja szinte felhívja a megtalálóját arra, hogy elhajítsa. A valódi üzenetet azonban nem a képek tartalmazzák. Ezzel a demonstrációs eszközzel arra próbálnak rávezetni bennünket, hogy a tehetetlenség nem a véletlen, hanem egy sajátos közeg ellenállásának a következménye. Ez fizikailag akkor válik majd egyértelművé, ha szétfűrészelik ezt az eszközt, és vegyelemzéssel bizonyítják, hogy olyan anyagot tartalmaz, amely koncentrált szubatomi energiasugárzás hatására folyadékkristályszerű állapotváltozáson megy át. Ennek különösebb akadálya nem lesz, mivel ebből a leletből több darabot is találtak.
A tehetetlenségi erőn kívül nélkülözhetetlen szerepe van az éternek az impulzusmegmaradási törvény érvényesülése során is, melynek megnyilvánulását leglátványosabb módon a sugárhajtású repülőgépeknél és a rakétáknál figyelhetjük meg. Ezeknek a járműveknek a haladását az teszi lehetővé, hogy a hajtóműből nagy sebességgel kiáramló gáz illetve forró levegő beleütközik az éter szubatomi energiarészecskéibe, és ez a sűrű közeg rugóként ellöki magától a gázmolekulák közvetítésével nekifeszülő objektumot. Az ily módon nyert lendület annál nagyobb, minél nagyobb az éter alkotta energiafalnak feszülő anyag sűrűsége. Szinte határtalan lendület érhető el akkor, ha ezzel a mindenütt jelen levő energiafallal nem anyagot, hanem szubatomi energiarészecskéket ütköztetünk. A koncentrált szubatomi energiarészecskék sűrűsége ugyanis nagyságrendekkel nagyobb, mint az anyag sűrűsége, ezért az ily módon lezajló ütköztetés összehasonlíthatatlanul nagyobb lendületet ad a járműnek, mint az általunk használt kémiai hajtóművek. Miután az UFO-k is feltehetően ilyen jellegű hajtóművel rendelkeznek, ezért nem tudjuk őket a jelenlegi repülőgépeinkkel utolérni, sőt teljes sebesség esetén még a szemünkkel sem tudjuk követni a mozgásukat.

Az éternek a növénytermesztők is nagy hasznát veszik. Sokan panaszkodnak, hogy aszályos időszakban hiába öntözik a növényeket, nem fejlődnek semmit. A víz csupán a kiszáradástól óvja meg őket. Az égi csatornák megnyílása után azonban rohamos növekedésnek indulnak. Ez érthetetlen, hiszen az esővíz valójában desztillált víz. A folyókból, tavakból, tengerekből elpárolgott vízmolekulák állnak össze esőcseppekké. Ezáltal még annyi ásványanyagot sem tartalmaznak, mint az öntözővíz. A legfontosabb azonban nem hiányzik belőlük, az éltető energia. A növényeknek a fotoszintézishez két dologra van elengedhetetlenül szükségük: vízre és napfényre. A növekedésükhöz pedig ásványi anyagok kellenek és bioenergia. Az ásványanyagok a talajban megtalálhatók. A Yin jellegű energiarészecskéket a Föld sugározza ki magából. A létfenntartás, a növekedés, a szaporodás előfeltétele azonban az energiaegyensúly megteremtése, amelyhez Yang energiára is szükség van. Ezt az élő szervezet az éterből nyeri ki. Az éteri sugárzás viszont jóval gyengébb, mint a gravitációs sugárzás. A legfejlettebb élőlények (állatok, emberek) ezen úgy segítenek, hogy a fejtető csakrájukon keresztül intenzívebb energiabeáramlást tartanak fenn. A növényeknek azonban nincsenek csakráik. Rajtuk a természet esővel segít. Amikor az esőcseppek nagy magasságból lefelé hullanak, beleütköznek az éteri részecskékbe. A nagy sebesség miatt ezek a részecskék nem tudják elhagyni az anyagot, beszorulnak a víz molekulái közé. A talajra hullva aztán felszívódnak a növényekbe, melynek hatására a növényvilág szinte megtáltosodik. Koncentrált Yang energiához jutva felgyorsul a fejlődésük, és intenzív növekedésnek indulnak. Egyébként ugyanezt teszi a pí-víz is. Ebben a permanens mágnesekkel besugárzott vízben nagy mennyiségű pozitív mágneses monopólusok, azaz éteri részecskék vannak, így a felszívódásuk még az esővíznél is intenzívebb hatást vált ki. 
Az esővízzel megegyező hatású a folyóvíz. A folyó vize ugyanis áramlása során beleütközik az éterbe, és az esővízhez hasonlóan telítődik éltető szubatomi energiarészecskékkel. Az állatok ezt megérzik, ezért sohasem a forrás felbukkanó vizéből isznak, hanem lejjebb mennek, ahol a csörgedező patak vizét már átjárta az energia. Ez az oka annak, hogy a folyóvízzel öntözött szántóterület még aszály idején is jelentős termést hoz, míg a kútvízzel öntöző kiskerttulajdonosok csupán annyit érnek el, hogy nem száradnak ki az öntözött növények. Nőni, fejlődni nem tudnak ettől a víztől. A víz önmagában csak a vegetálást, a túlélést biztosítja. Bioenergia nélkül nincs fejlődés, és a pozitív szubatomi energiarészecskék leghatékonyabb tárolója a mozgásban levő víz. Ezt a jelenséget mesterségesen is elő lehet intézni. Ehhez minél magasabban elhelyezett párhuzamosan kiépített vízvezetékrendszerre van szükség, és a csövekre kb. félméterenként zuhanyrózsákat kell szerelni. Az aláhulló apró vízcseppeket alul egy fémtálcával felfogva kell az esőztető rendszerbe vezetni. Az ily módon “kezelt” víz már alkalmas öntöztetésre. Piacra termelőknek azonban nem érdemes ezt a rendszert kiépíteni, mert a mezőgazdasági termékek nyomott ára miatt a beruházási és üzemeltetési költségek nem térülnek meg. 
A nagyvárosok annyival előnyösebb helyzetben vannak ezen a téren, hogy ha az esőztető rendszert a toronyházak tetején alakítjuk ki, akkor nincs szükség szivattyúra. Az összegyűjtött víz helyzeti energiája elegendően nagy ahhoz, hogy működésébe hozza a környező parkok locsoló szerelvényeit. Az otthoni kiskertekben már azzal is elérhető némi javulás, ha nem locsoljuk rá a vizet közvetlenül a növényre, hanem a slagot felfelé fordítva a levegőbe permetezzük a vizet. Kevés energiát az aláhulló vízcseppek is magukba gyűjtenek. A nagyüzemi mezőgazdaságban alkalmazott lépegető esőztető berendezések is azért hatékonyabbak a kerti locsolóknál, mert nem a növényekre, hanem a magasba permetezik a vizet, amely szinte köddé permetezve, energiával töltődve hullik a növényre. Fokozza az energiaelnyelést, hogy a csőrendszer nem egy helyben áll, hanem folyamatosan halad előre. 
Sokat tehetne az energiával való dúsítás terén a településeken tevékenykedő vízszolgáltató is. A víztornyok tetején kialakított nagy kiterjedésű vízrendszer bioenergiával telített egészséges vízzel láthatná el a lakosságot. (Nem a toronyba pumpálnák a vizet, hanem a tetejére szerelt esőztetőbe, és az aláhulló víz kerülne a hidroglóbuszra.) Ezt a vizet klórozni sem kellene, mert a Nap ultraibolya sugárzása megöli a kórokozókat benne. Ez a hatás nyáron, kánikulában a legintenzívebb, amikor legnagyobb a víz fertőződésének esélye. A szubatomi energia lágyítja is a vizet, kicsapja belőle a kalciumot és egyéb sókat. Ezért érzik sokan a tiszta patak vizét édesnek. Ez az oka annak is, hogy a folyóvízzel öntözött földeken nem repednek ki a zöldségek, mint a kemény kútvízzel locsolt kiskertekben. A szubatomi energia a nitráttól és egyéb szennyező anyagoktól is megszabadítja a folyóvizet. Ezt nevezik öntisztulásnak. Ez a jelenség kútvízben, a föld mélyéből felszivattyúzott állóvízben soha nem megy végbe. Kár hogy ezen a téren a szubatomi energia sem képes csodákra. A kanálissá, szennyvízcsatornává változtatott folyóink vizével nem sokat tud kezdeni. Ezek az ismeretek azonban a jelenlegi körülmények között is jelentősen javíthatnak a szinte már elviselhetetlen állapotokon. Esőt ugyan nem tudnak fakasztani az égből, de az évről évre ismétlődő aszály okozta károkat jelentősen mérsékelhetnék. 
Érdemes tehát tanulni a természettől, és leutánozni az általa alkalmazott módszereket, mert ez visszavezet bennünket a világ általunk felborított rendjébe, segíti a környezetbe való visszatérésünket. A földi világ és az univerzum ugyanis egységes rendszert alkot. Aki kiszakad belőle, az elpusztul. Minden élőlény számára csak a természetbe való harmonikus beilleszkedés biztosítja a túlélést, fejlődést. Ha nem akarunk visszatérni az őskori állapotokba, akkor modern eszközökkel utánozzuk le a természetet. A jövőben fokozottan ügyeljünk arra, hogy technikai vívmányaink ne a világból való kiszakadásunkat, hanem a visszailleszkedést szolgálják. A természet megtartó erői nem állíthatók elő mesterséges úton. Nem is lenne értelme, hiszen adva vannak, a rendelkezésünkre állnak csak fel kell ismerni, ki kell használni őket.

Lehet hogy a rovarok repülésénél is szerepet játszik az éter. A tudósok már régóta mondogatják, hogy: “Baj van a rovarokkal. A papírforma szerint nem repülhetnének.” A kis szárnyfelületük, és a merev szárny aerodinamikai összefüggései alapján a dongók és a darazsak fel sem emelkedhetnének a földről. A testtömegükhöz képest ugyanis túlságosan kicsi a repdeső szárnyuk által keltett felhajtóerő. Ezzel szemben nem csak előre képesek repülni, hanem oldalra is. Ha megijesztenek egy legyet, hátrafelé is elszáll. A szuperszonikus repülőgépek tervezőinek tátva marad a szájuk, mire képesek a rovarok. Az igazi meglepetés azonban akkor érte őket, amikor egy spanyol professzor üvegballonba zárta a rovarokat, majd kiszivattyúzta belőle a levegőt. 1 torr nyomásra csökkentette a légsűrűséget. Ez gyakorlatilag azt jelentette, hogy a rovarok vákuumba kerültek. Ennek ellenére tovább repkedtek a ballonban. Mintha mi sem történt volna. Sőt gyorsabban repültek, mert szegények fuldokoltak az oxigénhiánytól. De hogyan? Miként lehet repülni tolóerő, a levegő felhajtóereje nélkül. 
Ez csak egy módon lehetséges, hogy a rovarok felemelkedéséhez, a repülésükhöz szükséges közegellenállást nem a levegő teremti meg, hanem az éter. A szárnyuk feltehetően olyan sűrű anyagból van, amely nem engedi át az éteri részecskéket. Vagyis az éter sűrű közegére támaszkodva hozzák létre a helyváltoztatásukhoz szükséges impulzusnyomatékot. A rovarok tehát nem repülnek, hanem az éter közegellenállását és a tehetetlenségi erőt kihasználva a szárnyaikkal ide-oda lökdösik magukat a levegőben. Ez az oka annak, hogy oldalra, sőt hátrafelé is tudnak repülni. Nincs szükségük szárnyprofilra, fittyet hánynak a Bernoulli törvényre, sőt még a levegő hiánya sem érdekli őket, mert ők ne repülnek. Úgy közlekednek, mint a rakéta, csak a hajtóerőt szárnyaik mozgatásával fejtik ki. Vagyis az éter sűrű közegére támaszkodva hozzák létre a repüléshez szükséges impulzusnyomatékot. 
Ennél valószínűbb magyarázat, hogy mint minden élő szervezet, a rovarok is bocsátnak ki magukból szubatomi energiát. Ez az auraszerű energiakisugárzás koncentráltan jelenik meg a szárnyukon, melynek következtében egy rendkívül sűrű réteg képződik rajtuk. Ez az energiaréteg ütközve az éterrel, nagyságrendekkel nagyobb közegellenállást, és ezáltal felhajtóerőt vált ki, mint ami a levegőellenálláson alapuló repülésnél keletkezik. Ennek a jelenségnek a fellépését támasztja alá, hogy a szitakötők képesek egy helyben lebegni a levegőben. Eközben nem verdesnek a szárnyukkal, mert erre nincs szükségük. A szitakötő szárnyfelülete ugyanis a testéhez viszonyítva igen nagy. Ezáltal jelentős mennyiségű szubatomi energiát bocsát ki magából, Ez a pozitív energia lenullázza a gravitációt, ami a rovart súlytalanná teszi. Így nem csoda, hogy megállva szabályosan lebeg a levegőben. Nem használ ki semmilyen felfelé irányuló légáramlatot, tehát nem vitorlázik. Ennek bizonyítéka, hogy vákuumban is képes erre a mutatványra.
Ezt a megfigyelést már tudományos vizsgálatok is alátámasztják. Egy novoszibirszki rovarkutató megállapította, hogy a szitakötő szárnya antigravitációs jelenséget idéz elő. Feltételezhető, hogy ez a hatás valamilyen mértékben minden rovarfajnál fellép. A gyors repüléshez tehát nem csak a fokozott közegellenállás, hanem a súlytalanodás is hozzájárul. Ezt a kísérletet dr. Egely György is elvégezte. A vákuumkeltő berendezés kivitelezési módját, és az általa elért eredményeket az Ufómagazin 2004. márciusi számában nyilvánosságra hozta (30-32. oldal). Járulékos megfigyeléseinek egyike, hogy: “Ha finom ollóval levágjuk a légy szárnycsökevényét, a billért, akkor a rovar elveszti repülőkészségét”. Ez a kutatókat azért lepte meg, mert ezen a szárnyon nem képződik aerodinamikai felhajtóerő. Tolóerő viszont igen, és ez vákuumban is megnyilvánul.

Korunk fizikusai azért tagadják az éter létezését, mert nem tudják kimérni a közegellenállását. Azt azonban elméletileg kikövetkeztették, hogy amennyiben van éter, akkor annak szuper finomnak kell lennie, mivel a bolygók ellenállás nélkül haladnak a kozmoszban, másrészt szuper sűrű kell hogy legyen, hiszen transzverzális (áramlási irányra merőlegesen rezgő) hullámok haladnak benne. A gázokban és a folyadékokban csak longitudinális (hosszanti) hullámok alakulnak ki, így az éternek ennél a két közegnél is sűrűbbnek kell lennie, olyan sűrűnek, mint a szilárd anyagok, de sokkal parányibb elemekből felépítve. Ennek ellenére egyelőre semmilyen eszközzel sem tudják kimutatni a létezését. A regisztrálható eredmény hiányának minden valószínűség szerint az az oka, hogy méréseiket fotonokkal, vagy atomi részecskékkel végzik. Ezek az elemi részecskék azonban úgy haladnak a térben, hogy a negatív kisugárzásukkal félretolják a maguk előtt lévő energiakvantumokat, így ütközésmentesen “lavíroznak” az éterben. Két szabadon mozgó, ellentétes töltésű részecske csak kényszer hatására ütközhet össze egymással. Ütközés anyag és energia között kizárólag akkor jön létre, ha az elemi anyagrészecskék kötött szerkezetté (atomokká, molekulákká) állnak össze. Ebben az esetben az anyag legkisebb részecskéi már nem lavírozhatnak szabadon az energiakvantumok között, mert az atommag és az elektronok helye, valamint molekulák esetén az egyes atomok közötti távolság rögzített. Egy ilyen viszonylag sűrű és kötött (rácsszerű) anyagszerkezet éterben való haladása esetén már elkerülhetetlen az ütközés, és ebben az esetben már mérhető közegellenállás is fellép.
Ez az ellenállás azonban csak akkor érzékelhető, ha az anyag nem állandó sebességgel halad. Ennek a jelenségnek a figyelmen kívül hagyása okozta annak a kísérletnek is a kudarcát, amikor néhány fizikus speciális műszerekkel megpróbálta az éterszelet érzékelni. A kísérlet sikerét arra alapozták, hogy a Föld nagy sebességgel forog mind a saját tengelye, mind pedig a Nap körül, így logikusnak tűnt, hogy a Föld felszínén levő műszer érzékelni fogja a szubatomi energiatengerben történő nagy sebességű mozgást. Az éterszél azonban nem fújt bármennyire várták, és ebből azt a következtetést vonták le, hogy az elődeik tévedtek, éter nem létezik. Arra ugyanis nem gondoltak, hogy az éter nem anyagi részecskék halmaza, hanem szubatomi energiarészecskékből tevődik össze, amelyek úgy száguldanak át az anyagon, mint a szellő a rácson. Ez a körülmény leginkább a légnyomáshoz hasonlítható. A ránk nehezedő 40 km vastag légoszlop 20 tonna nyomást gyakorol ránk. Ennek ellenére nem játszik szerepet az általunk megfigyelt legtöbb mozgásnál, mivel minden irányban egyenletesen hat. Számottevő “éterszél”, vagyis mérhető közegellenállás csak akkor lépne fel, ha a Föld lassuló vagy gyorsuló mozgást végezne, ez azonban pályájának módosulásával járna, aminek következményei ránk nézve beláthatatlanok lennének.
Más a helyzet viszont akkor, ha a megfigyelt rendszer részecskéinek tömege olyan kicsi, hogy összemérhető a szubatomi energiarészecskékkel. A mikrovilágban az anyagrészecskék már igen érzékenyen reagálnak az éteri energia, valamint a gravitációs erő jelenlétére, olyannyira, hogy ez a világ az általuk alkotott háttérsugárzás, és az anyag kölcsönhatása következtében alakul ki. Ezeknek a fizikai törvényeknek a megismerése ma még kezdeti stádiumban van, áttörés egyelőre nem várható ezen a téren. A lassú haladás oka, hogy a hivatásos fizikusok többsége nem hajlandó tudomásul venni az ilyen típusú megfigyeléseket. Ezek az észlelések ugyanis sok tekintetben rokon vonást mutatnak a parajelenségekkel, amelynek már a gondolatától is hideglelést kapnak a materialista alapon álló kutatók. Tovább növeli a hivatalos tudomány képviselőinek idegenkedését ettől a jelenségkörtől, hogy egyre nyilvánvalóbb ezeknek a megfigyeléseknek a komplex volta, ami azt jelenti, hogy a fizikán kívül szoros kapcsolatban állnak a kémiával, a biológiával, sőt még a pszichológiával is. Ehhez pedig “Leonardo-i” képességű polihisztorokra van szükség, és ilyen szakemberek ma már csak elvétve találhatók a világban. 
A jelenlegi körülmények között megfelelő képességek esetén sem lehetne szert tenni széleskörű ismeretekre. Ennek oka, hogy az egyre bonyolultabbá váló világunkban a polihisztoroknak a reneszánsz korhoz képest nagyságrendekkel több információt kellene elsajátítaniuk. Ennek technikai lehetősége adva van ugyan, a megvalósításnak azonban van egy nagy akadálya: az idő hiánya. Az információrobbanás következtében olyan mennyiségű adathalmaz zúdult ránk, amelybe belefulladunk. Míg 1865-ben az egy év alatt megjelent tudományos cikkek száma nagyságrendileg 1000 volt, 1965-ben elérte a 100 ezret. Napjainkban 20 milliónál tart. A publikációáradat ma már olyan szintet ér el, hogy ha a kutatók egész nap mást sem csinálnának a munkahelyükön, mint a szaksajtót böngésznék, akkor a rendelkezésükre álló anyagnak csupán a 10%-át tudnák áttekinteni. Egyetlen tudós sincs, aki képes lenne feldolgozni a különböző országokban megjelenő több százezer újság és folyóirat sok millió cikkét. Ehhez járulnak a szabadalmak százezrei, valamint évente több tízezer újonnan megjelenő szakkönyv. Így nem csoda, hogy minden második kutató olyan problémával foglalkozik, amelyet mások már megoldottak. Se szeri, se száma a kettős feltalálásoknak, felfedezéseknek. Nehezíti a kettős feltalálás elkerülését az is, hogy a szakemberek titkolják egymás elől, hogy min dolgoznak, és csak a végeredményt hozzák nyilvánosságra. 
Sokszor ez sem képes leállítani a párhuzamos kutatásokat, mert a tudósok az információtengerben nem találják meg a számukra fontos tájékoztatókat. A jelenlegi struktúrában lassan már publikálni sem lesz érdemes, mert a cikk nem jut el az érintettekhez. Modern, túlszakosodott világunkban tehát a szakembereknek nincs tudomásuk egymás munkájáról. Sok esetben nemhogy a távoli szakterületek állását, de a saját szakterületükkel összefüggő határtudományok eredményeit sem ismerik. Ennélfogva képtelenek globálisan szemlélni a dolgokat. Egy vegyésznek pl. évente kb. 600 ezer laboratóriumi jelentést, szakcikket és doktori értekezést kellene elolvasni ahhoz, hogy a saját szakterületén naprakész ismeretekkel rendelkezzen. Ez azt jelenti, hogy ha a kutató nagyon szorgalmas, és szombaton is dolgozik, akkor naponta 2000 forrásmunkán kénytelen átrágni magát. Amennyiben hajlandó túlórázni, akkor 10 órás munkanapot alapul véve óránként 200 írásművel kell megbirkózni. Nyilvánvaló, hogy ez képtelenség. Még ha sikerülne is, emellett mikor fog dolgozni?
Ezen a helyzeten “Tudományos jelentések” szerkesztésével lehetne segíteni. Ezeket az időszakos kiadványokat széles látókörű, nagy szakmai tapasztalattal rendelkező, nyelveket beszélő, nyugállományba vonult tudósoknak kellene készíteni. Őket ugyanis már nem sarkallja a karrierépítés vágya, szakmai féltékenységgel sem kell számolniuk, ráadásul egzisztenciális kényszer sem hátráltatja a munkájukat, mivel a nyugdíjuk biztosítja a megélhetésüket. Ez egyben garantálja a szakmai függetlenségüket, lehetővé teszi a minden tekintetben pártatlan és elfogultságmentes tevékenységüket. Az Interneten történő információgyűjtés során célszerű átkutatni a régi adatbázisokat is. A Gopher, az FTP és a Telnet mélyén olyan feledésbe merült ötletek is fellehetők, amelyek igazgyöngynek számítanak.
Nem árt ha ezek az emberek némi írói vénával is rendelkeznek, hogy röviden, tömören, és mindenki számára érthető módon össze tudják foglalni az egyes szakterületek eredményeit. A szakmai összegzőkben fel kellene tüntetni a forrásokat is, hogy az egyes szakágak kutatói könnyen hozzájuthassanak az őket érdeklő részletes információkhoz. Munkájuk hatékonyabbá tétele érdekében az információ-szelektáló szakértőknek létre kellene hozniuk egy szövetséget. Ennek feladata nem az érdekképviselet lenne, hanem egymás munkájának segítése. Ha pl. egy villamos szakember véletlenül “belebotlana” egy figyelemre méltó építészeti megoldásba, akkor nem siklana át rajta mondván, hogy “ez nem az én szakterületem” hanem értesítené róla a központot, ahol felhívnák az illetékes szakértő figyelmét a felfedezésre. Miután ez a dolog viszonossági alapon zajlana, később ő értesülne ily módon egy olyan villamossággal kapcsolatos információról, amelyhez normál körülmények között sohasem jutna hozzá, mivel egy “Isten háta mögötti” kis település “senki által sem olvasott” lapjában jelent meg.
Nem teszi vonzóvá a mikrovilág kutatását az úgynevezett operátori hatás sem. A tapasztalatok szerint egyáltalán nem mindegy, hogy ki ül a műszerek mögött, hisz-e abban amit csinál, vagy sem. Aki elvárja, kívánja a sikert, annak ugyanazzal a műszerparkkal szinte minden kísérlet sikerül, míg a megrögzött materialistáknak alig valami. A tudósok egyelőre a pokolba kívánják ezt a jelenséget, és nem hajlandók behatóan vizsgálni az okát. Pedig már a kvantumfizika megalapítója, Werner Heisenberg is felhívta rá a figyelmet, hogy: “A szubatomi részecskék szintjén nem létezik egzakt tudomány. Akkora a tudatunk hatalma, hogy ezen a szinten semmit sem figyelhetünk meg anélkül, hogy meg ne változtatnánk. Ezen a szinten már nem a valódi, hanem a vizsgálati módszereinknek kitett természetet vizsgáljuk.” Ugyanezt a jelenséget fogalmazta meg Flaubert, amikor kijelentette, hogy: “Valóság nem létezik. Csupán észlelés van.” Úgy tűnik, mintha a mikrovilágban a “személytelen, buta” atomok rendelkeznének némi intelligenciával, de az is lehet, hogy valamilyen külső erő befolyásolja őket a hozzáállásunktól függően. A valódi ok azonban mélyebben, az atomokat alkotó részecskékben rejlik. Az ezoterikus szakirodalom szerint a szubatomi energiarészecskék tudattal rendelkeznek. Ennek oka, hogy a szubatomi energia valójában isteni energia.

Kiegészítés
Ha az eddig említett feltevések valósnak bizonyulnak, akkor nemsokára mi is elkezdhetjük a valódi UFO-k gyártását. Az általunk elkészítendő járműnek azért kell szintén “csészealj” alakúnak lennie, mert mint már szó volt róla, ez a testforma nem más, mint egy óriási irányfüggetlen szárnyfelület. Tehát ha semmi más nem működik az UFO-n, csak a hajtómű, akkor is bármilyen irányban fel tudunk vele szállni, csupán a levegő felhajtóerejére támaszkodva. Ennek a testformának az alkalmazása további előnyöket is rejt magában, mert mint tudjuk, a boltív a legszilárdabb idom, így két egymásba fordított csészealj minden irányból, valamint alulról és felülről is kellő mértékben véd a külső erőbehatásoktól. Erre azért is szükség van, mivel a tengervízbe való lemerüléskor, több ezer méter mélységben a mi járművünknek is ki kell bírnia – még a kiegészítő energetikai rendszer meghibásodása esetén is – a reá nehezedő vízoszlop nyomását. A sugárhajtóműnek természetesen itt is szubatomi energiával kell működnie, melynek hatékony sűrítési, koncentrálási módja remélhetőleg nemsokára megoldódik.
Amennyiben az antigravitációs elektromotor nem tudna akkora erőteret létrehozni, amely képes lenne egy több tonnás járművet a magasba emelni, a helyzet akkor sem reménytelen. Biztató hír ugyanis, hogy Japánban már sikerült elektromágneses hulláminterferencia segítségével gömbvillámot előállítani, amely mint korábban szó volt róla, minden valószínűség szerint egy energiakoncentrálódási folyamatnak a következménye. Jól érzékelteti a gömbvillámba zárt energia roppant erejét egy angol szemtanú beszámolója, amely 1970-ben jelent meg a Nature magazinban: “Egy 60 cm átmérőjű gömbvillám néhány másodperc alatt 100 m hosszú és 1,2 m mély árkot vájt, majd 25 m hosszan beomlasztotta a patak partját a mederbe.” 
Nálunk is történt egy hasonlóan látványos erőfitogtatás. 1972-ben egy magyar üzemben a munkások arra lettek figyelmesek, hogy egy futball-labda nagyságú gömbvillám gurult végig sistergő hang kíséretében a tetőn, majd a műhely sarkában levő vizesgödörbe esett, ahol hatalmas csattanással eltűnt. A gödörben kb. 120 liter víz volt, ami egy szempillantás alatt maradéktalanul gőzzé vált, és sűrű ködszerű oszlop formájában felfelé távozott. Az üres gödör teljesen kiszáradt, és még fél óra múlva is forró volt, miközben a levegő erősen ózonszagú lett. 120 liter víz elpárologtatásához 280 millió joule energiára van szükség. Ez megfelel egy közepes villám energiájának. A gömbvillám átmérőjét 25 centiméternek véve az energiasűrűség 3,4×104 J/cm3 volt, ami százszorosa a mesterséges körülmények között előállított plazma energiasűrűségének.
1978-ban a szibériai Habarovszk városában egy fizikus is látta azt az esetet, amikor egy kb. 1,5 m átmérőjű gömbvillám ereszkedett le a viharos égből. A parkban levő tócsa felé tartott. Kb. 10 másodpercet töltött el felette, majd egy fehér villanás után felpattant, és a levegőben szétrobbant. Ennek hatására a környéken levő elektromos vezetékek kb. 100 méteres körzetben elégtek. Ebben semmi rendkívüli nincs, mivel épületek közelében ennél jóval kisebb gömbvillámok is megolvasztják a villamos kábelek fém erezetét, és szénné égetik a szigetelést. A megdöbbentő az volt, hogy az elpárolgott pocsolya alatt kb. 1,4 m átmérőjű körben az eredetileg vizes talaj 20-25 cm vastagságban megüvegesedett. A fizikus összegyűjtötte az üvegsalakot, és vizsgálat céljából Moszkvába szállította. Eközben mintát vett a gömbvillám által nem érintett talajból is. A számítások szerint a víz elpárologtatásához, és a talaj megolvasztásához kb. 1 milliárd joule energiára volt szükség, ami 10 ezer megawatt villamos teljesítménynek felel meg. Ezután megpróbálták az érintetlen talajon a gömbvillám hatását mesterségesen előidézni, de a nagyfeszültségű árammal való hevítés, az indukciós kemencében való sütés, és a nagy áramerősséggel történő olvasztás is eredménytelen maradt. Nem sikerült reprodukálni az olvadéknak azt a különös tulajdonságát sem, hogy a mágnes erősen vonzotta. Ebből is látszik, hogy a gömbvillám nem ionizált gázból álló plazmagömb, hanem nagyságrendekkel nagyobb energiát képviselő szubatomi energiarészecskék koncentrációja. Erre utal az is, hogy a zárt fal egyik oldalán felrobbanó gömbvillám hatása a másik oldalon is jelentkezik, miközben a fal sértetlen marad. Ezen hatások egyike, hogy ha a gömbvillám a levegőben robban fel, akkor úgy felforrósítja a levegőt, hogy az épület minden helyisége “szaunává” válik, a benne tartózkodók fullasztó hőséget éreznek. Hagyományos hőforrás pillanatok alatt nem képes sokszor 100 méteres körzetben is tapasztalható intenzív hőmérsékletváltozást előidézni, főleg nem zárt falakon át.
Visszatérve az UFO-építésre járművünk irányítását az ismert rakétamanőverezési elv alapján, vagyis a haladási iránnyal ellentétesen kilövellt koncentrált energianyalábbal, illetve a gravitáció fokozott érvényre juttatásával végezhetnénk. A leszállás tehát hajtómű nélkül “hulló falevél” módjára történne. Az ily módon elkészített UFO már működőképes lenne, de rettenetes zajjal tudna csak repülni, ami nem túl korszerű megoldás a valódi UFO-khoz képest. Ahhoz, hogy a levegősúrlódás következtében fellépő hangorkánt kiküszöböljük, egy olyan energiasűrítő generátort kell beépíteni az UFO-ba, amely koncentrált energiaburokkal veszi körül az egész járművet, tehát szétnyitja a jármű előtt azt a közeget, amelyben éppen halad. Ennek az energiaburoknak a színe az utazósebességtől és a gravitációs vonzóerő mértékétől függően mindig másnak látszana. Az energiakisugárzás mértékétől függően szivárványszerűen átváltana bíbor, kék, zöld, sárga, narancs majd vörös színbe. Ezt az intenzív fényjelenséget egyébként nem a járművet körülvevő energiapajzs vagy a hajtóműből kiáramló koncentrált energiasugárzás okozza, hanem az energianyalábokkal érintkező levegőmolekulák ionizálódása. 
Ezzel az UFO-val elvileg már mi is el tudnánk érni azt a sebességet, mint a hozzánk látogató Földön kívüli kozmonauták a saját járműveikkel, a baj csak az, hogy nem tudnánk elviselni a hirtelen gyorsulás és irányváltoztatás közben fellépő tehetetlenségi erőt. Elméletileg azonban ez a probléma is könnyen megszüntethető. Tudjuk, hogy az energia világában az egynemű töltések vonzzák egymást. Ahhoz tehát, hogy intenzív gyorsulás vagy hirtelen irányváltoztatás esetén a testünk előtt összetorlódott energia ne tépjen szét bennünket, ezt az energiatömeget el kell szívni. Ezért az UFO-n belül körös-körül ki kell építeni – a két tányér találkozási felülete mentén – egy gyűrű alakú szubatomi energiasűrítőt, amely az összetorlódott energiát magához vonzza, vagyis nem engedi meg, hogy az “energiafal” nekünk csapódjon. Könnyen lehet azonban, hogy erre nem lesz szükség, mert ezt a feladatot az UFO-t körülvevő plazmaburok automatikusan ellátja. A jármű fémburkolatából kiáramló pozitív szubatomi energiarészecskék nem csak közegszétválasztó energiapajzsot alkotnak, hanem magukhoz vonzzák a belső térben levő éteri energiarészecskéket is. Most már csak egy gond megoldása van hátra: kell még az UFO-ba egy olyan Yin jellegű energiasűrítő is, amely a jármű padlózatát gravitációs mezővel sugározza be, így megszünteti az utastérben a súlytalanságot. Ez azt a célt szolgálja, hogy az UFO utasai a repülés időtartama alatt is szabadon, a földi körülményeknek megfelelően dolgozhassanak. A gravitációs erő mesterséges pótlása hosszú utazások esetén elengedhetetlen lesz, hogy a jövő űrhajósai már ne legyenek kitéve izületi bántalmaknak, csontritkulásnak, és az izomsorvadás veszélyének.

Nagy probléma azonban, hogy ezeknek az energiasűrítőknek az automatikus vezérlése ma még megoldhatatlan feladatot jelent. Konstruálnunk kellene ugyanis egy olyan szerkezetet, amely folyamatosan érzékelné a földtől való távolságunkat, és ennek függvényében állandóan utánállítaná a jármű súlytalanságát előidéző antigravitációs erőtér intenzitását. Ezenkívül folyamatosan mérni kellene a járműre és utasaira ható tehetetlenségi erő mértékét és irányát, hogy a kompenzáló energiasugárzás mindig a megfelelő helyről és a megfelelő időben érkezzen, vagyis olyan automatikus szabályozást kell kiépíteni, hogy a jármű által határolt térben a tehetetlenségi erő ne tudjon érvényesülni. Ezenkívül ennek a szerkezetnek érzékelnie kellene a jármű külső felületére ható mindenkori közegellenállást is, hogy az energiaburok intenzitását a sebességtől és a közeg anyagától függően önműködően szabályozni tudja. Ráadásul ennek az érzékelő és szabályozó egységnek kellően egyszerűnek kell lennie ahhoz, hogy biztonságosan működjön. Nagyon valószínű, hogy a valódi UFO-kban ezt a feladatot nem egy bonyolult elektronikus áramkör látja el, hanem egy olyan egyszerű mechanikus szerkezet, mint a mi hajóinkban és repülőgépeinkben található giroszkóp. Mint ismeretes, a giroszkóp lényegében egy mechanikus alkatrészekből álló viszonylag egyszerű készülék, amely a helyzet-meghatározáson kívül alkalmas a hajók és repülőgépek önműködő irányítására is.
Ami a jármű irányváltoztatását illeti, ez feltehetően úgy fog végbemenni, ahogy az a jelenlegi rakétáinkon is történik, vagyis oldalirányú segédhajtóművek fogják az impulzusmegmaradás elve alapján a kormányzást lehetővé tenni. Természetesen ezeknek az irányváltoztató mini reaktoroknak a szabályozása is összhangban kell legyen a többi energiakeltő működésével, hogy a biztonságos repülés minden körülmények között megvalósuljon. Az egyes generátorok energiakisugárzásának az összehangolása nagy integráltságú számítógépek segítségével megoldható lenne ugyan, de nincsenek olyan érzékelőelemeink, amelyek a mikroprocesszoros szabályozó áramköröket vezérelnék. Az útiránytartást végző szubatomi giroszkópon kívül több olyan szubatomi energiasugárzás-érzékelőre is szükségünk lenne, melyeknek a működési elve teljesen ismeretlen előttünk.

Még ha fel is találnánk a közeljövőben a szubatomi energia sűrítésének hatékony módját, ez a rendkívül összetett és bonyolult szabályozási feladat megoldhatatlan probléma elé állítana bennünket. Minden nehézségből van azonban egy kivezető út, amely a legtöbb esetben annyira kézenfekvő, hogy nem is gondolunk rá. Ennek a feladatnak a megoldása meghaladja ugyan az erőnket, de szerencsére nem vagyunk egyedül az univerzumban. Korábban már szó volt róla, hogy az emberiség minden valószínűség szerint a galaktikus civilizációnak köszönheti létét, melynek következtében a mi evolúciónk irányított evolúció. Ennélfogva időről időre érkezik hozzánk olyan kívülről jött segítség, amely fejlődésünk folyamatosságát biztosítja.
Ezt látszik alátámasztani egy újabb rejtélyes eset is. A hatvanas évek elejétől kezdve időnként furcsa gömböket találnak a Föld különböző pontjain. Ezek a gömbök rozsdamentes acélból vagy titánból készültek, és átmérőjük 6-35 cm között van. Külső felületük polírozott, és nyoma sincs rajtuk semmiféle sérülésnek. Ez arra utal, hogy ezeket a gömböket nem dobták ki felesleges tárgyként az űrhajóból, hanem a Föld felszínére leszállva gondosan elhelyezték nálunk. Ilyen gömböket Floridától Argentínán keresztül a volt Szovjetunióig több helyen is találtak már, és a tudósok kozmikus eredetű tárgyként kezelik őket. Röntgensugarakkal való átvilágítás után kiderült, hogy ezeknek a fémgömböknek a falvastagsága kb. 1 cm, és a gömb belsejében ismeretlen anyagból készült kisebb gömbszerű képződmények vannak. Az érthetetlen dolgok sora ott kezdődött, hogy amikor a falvastagságból kiszámították a gömbhéj súlyát, akkor a teljes súllyal összevetve kitűnt, hogy a belső alkatrészek súlytalanok.
Még ennél is nagyobb talányt jelentett azonban ezeknek a gömböknek a viselkedése, mivel vízszintes alapra helyezve kis idő múlva minden különösebb ok nélkül elindulnak, előre-hátra gurulnak, majd hirtelen megállnak. Ezután más irányban újra elindulnak, vagyis úgy viselkednek, mintha valamilyen szempontból fel akarnák deríteni a terepet. A gömb felszínén négy mágneses sarkot állapítottak meg, de ezek időnként megváltoztatják a helyüket. Ráadásul a mágneses mezők ereje folyamatosan változik. Úgy tűnik, hogy ez a változó mágneses mező fontos szerepet tölt be a gömb mozgásában. Ennek révén még a hangra is reagál. A floridai Betz család birtokában levő kb. 20 cm átmérőjű és csaknem 10 kg tömegű fémgömb pl. gitárhangra vibrálni kezd, majd össze-vissza gurul minden szabály nélkül. Természetesen ez a szenzációs eset nem maradhatott titokban. Először a helyi, majd az országos, végül a nemzetközi sajtó képviselői szemlélték meg. Ezt követően a kutatók is megjelentek. A legnagyobb rejtélyt akkor tapasztalták a tudósok, amikor az acélgömböt lejtőre tették. Ekkor elindult felfelé, azután megállt, visszament, majd újra elindult felfelé a lejtőn. Úgy viselkedett, mintha bármikor, bármilyen pozícióban képes lenne legyőzni a gravitációt. A NASA és az amerikai haditengerészet szakértői is foglalkoztak a jelenséggel, és hivatalos közleményben ismerték be, hogy nem képesek megmagyarázni a tárgy különös tulajdonságait. Vizsgálódásuk eredménye a “Saga” folyóirat 1974. augusztusi számában jelent meg.
Számunkra szokatlan viselkedése alapján elképzelhető, hogy ez a titokzatos szerkezet nem más, mint egy “szubatomi giroszkóp”. Miután szerencsésen túléltük az atomkort, Földön kívüli segítőink úgy látszik elérkezettnek látták az időt, hogy egy új fejlődési periódust indítsanak el a bolygónkon. Ezért elhelyezték nálunk ezeket a fura gömböket. Tudták, hogy egyelőre nem tudunk mit kezdeni velük, de gondolták, addig is barátkozzunk ezzel a kozmikus ajándékkal. Saját fejlődésük korábbi állomásai alapján sejtették, hogy a közeljövőben szükségünk lesz egy ilyen szerkezetre, ezért elhozták nekünk. Feltételezhető azonban, hogy ez nem egy közvetlenül felhasználható szerkezet a leendő UFO-nkhoz, hanem csak annak modellje, a komplett készüléket nekünk kell a felismert működési elvek alapján kifejlesztenünk.
Ha ez a feltevés beigazolódna, akkor ez egy újabb bizonyítéka lenne annak, hogy a mi evolúciónk lépcsőzetes formában zajlik. Korábban az “istenek” személyesen hozták el nekünk azokat az ismereteket, eszközöket, amelyek egy új periódus elindításához szükségesek voltak. Ezután már nem adtak nekünk további segítséget, mert a menet közben felmerülő gondjainkat-bajainkat magunknak kell megoldanunk. Mint már szó volt róla, az univerzális törvények nem engedik meg, hogy a fejlődéssel járó terheket levegyék rólunk, önállóan kell bizonyítanunk, hogy élni tudunk a továbblépés lehetőségével. Miután eddig képesek voltunk megbirkózni a feladatainkkal, a segítségnyújtás periodikus folyamata nem szakadt meg. A modern kor embere azonban már nem személyesen átadva kapja meg az újabb kor elindításához szükséges ismereteket, hanem küldemények formájában. Bizonyos esetekben az is előfordul, hogy a kozmikus üzenet egy-egy kiválasztott személy agyába ültetve érkezik. Ezeknek a kellő időpontban aktiválódó időzített információknak a felhasználási módját és lehetőségét azonban már nekünk kell kitalálnunk. Kozmikus szomszédaink ugyanis tudják, hogy a szellemi fejlődés előrehaladtával egy intelligens lény már jelekből is ért, nincs szükség arra, hogy a “szájába rágják” a tudnivalókat.
Eddig a tudósok azért nem merték felnyitni ezeket a titokzatos gömböket, mivel attól féltek, hogy valami félelmetes erő, vagy számunkra leküzdhetetlen vírusok szabadulnak ki belőlük. Nagyon valószínű azonban, hogy a fizikusok rövid időn belül szétvágják az egyik misztikus fémgömböt, és ekkor egy csapásra világossá válik előttünk, hogy miként lehet a gravitációs erőt fokozatmentesen kiegyenlíteni. Egyúttal kezünkbe kerül a közegellenállást megszüntető erő és a tehetetlenségi erő automatikus szabályozásának a kulcsa is. Erre a megoldásra sok-sok próbálkozás és hiba árán előbb-utóbb magunktól is rájönnénk, de ez valószínűleg több száz évet venne igénybe. A gyorsított evolúciónak éppen az az értelme, hogy ezeket az időrabló üresjáratokat kiiktassák az életünkből, hogy fejlődésünk töretlen legyen, vagyis ne szakítsák meg az útkeresés egy helyben topogással járó periódusai.
Az is lehet, hogy ezt a programot nem egy, hanem koronként váltakozva több Földön kívüli civilizáció végezte. Ezt az bizonyítja, hogy már a történelem előtti időkben is elhelyeztek nálunk különféle méretű rejtélyes gömböket. Ezeknek az anyaga azonban nem fém, hanem kő. Méretük néhány centimétertől több méterig terjed, és Új-Zélandtól Észak-, Közép- és Dél-Amerikán át az Antarktiszig mindenütt megtalálhatók. A legnagyobb közülük 3,3 m átmérőjű, és a helyi őslakosok “égi köveknek” nevezik őket. A geológusok 500 ezer évre teszik ezeknek a többnyire gránit alapanyagú, tökéletes gömb alakú golyóknak a korát, és fogalmuk sincs arról, hogyan keletkeztek. Ez a megalitikus rejtély azonban megoldódni látszik, mert a kaliforniai Olanchaban gyémántfűrésszel szétvágtak egyet. A művelet csak második nekifutásra sikerült, és meglepő eredménnyel járt. A külső burkot apró kagylók váza alkotta. Az alatta levő réteg leginkább a megkövesedett fához hasonlított. Végül egy porcelánhoz hasonló, nagyon kemény maghoz jutottak el. Miután nagy nehézségek árán ezt is szétvágták, a remélt gyémánt helyett egy 17 mm hosszú, és 2 mm átmérőjű fényesre csiszolt fémeszközt találtak benne. Senki sem tudja, hogy mi lehet ez a szemmel láthatóan ipari termék, a formája alapján azonban könnyen elképzelhető, hogy egy kozmikus jármű egyik alkatrésze. Ezt a feltételezést csak akkor lehetne kellő mértékben alátámasztani, ha módszeresen begyűjtenénk a folyó-, tó- és tengerpartok mentén fellelhető összes kőgolyót, és mindegyiket szétfűrészelnénk. Előfordulhat, hogy ily módon egy igen magas szintet képviselő navigációs készülékhez jutunk hozzá, darabokban. Biztosan nem tekinthető véletlennek a belső mag keménysége sem. Irányítóink így kívántak védekezni a titok idő előtti felfedése ellen. Tisztában voltak vele, hogy az a civilizáció, amely egy több méter átmérőjű gránittömb roncsolásmentes szétvágására alkalmas eszközt képes készíteni magának, már tudni fogja azt is, hogy mit kezdjen ezekkel az alkatrészekkel. Mindenesetre előtte röntgensugárral át kell világítani a belső magot, hogy meghatározhassuk az optimális vágási irányt.
Nem ez az egyetlen Földön kívüli alkatrész, ami a birtokunkban van. Orosz régészek nem régen találtak a Góbi sivatagban egy több ezer évesnek bizonyult műszert, amely véleményük szerint a kozmikus járművek irányítását segítette. A szerkezet egy félgömb alakú porcelán, ami elvékonyodó kúpban végződik, és a belsejében higanycsepp mozog. Különös leletek kerültek elő az Urál hegységből is. Orosz aranyásók a Narado folyó mellett apró, spirál alakú tárgyakat találtak. A kb. 3 cm hosszú tárgyak közül a nagyobbik rézből, a kisebbik pedig wolframból és molibdénből készült. A leletet a moszkvai és a pétervári tudományos akadémia vizsgálta, majd kiküldték Helsinkibe, a finn kollegáknak. A vizsgálat egyöntetű eredménye az volt, hogy ezek az alkatrészek egy nagyon fejlett civilizáció produktumai lehetnek, és valamilyen berendezésben használták őket. A korukról viszont egyértelműen megállapítható volt, hogy több mint 20 ezer évesek. Ebből is látható, hogy számtalan helyről kaptunk segítséget az induláshoz. A meglevő ismeretek alapján már el lehet kezdeni a fejlesztéseket. Problémák természetesen így is lesznek, de ezeket az emberi találékonyság át fogja hidalni.

Ha már minden nehézségen túljutottunk, a legnagyobb gond akkor fog bekövetkezni, amikor a kifejlesztett járművet a világűrben is szeretnénk kipróbálni. Ennek során hamar rá fogunk jönni, hogy ez a szerkezet rendkívül sérülékeny, így mindent kezdhetünk elölről. Szubatomi energiasugárzás hatására ugyanis az összes érzékelő és szabályozó áramkör lebénul, ami azt eredményezi, hogy az első földi UFO irányíthatatlanná válik. (Ne gondoljunk mindjárt Földön kívüli támadásra, sugárfegyverek esetleges alkalmazására. Ez a veszély akkor is fennáll, ha két földi UFO találkozik, vagy útjuk keresztezi egymást.) Ez a jelenség egyébként már most is foglalkoztatja a rakétatervezőket. Nem véletlen, hogy az amerikai tudósok elkezdték kifejleszteni űrhajóikhoz a pneumatikus processzorokat. Ezek az érzékelők földi viszonylatban meglehetősen elavultnak számítanak, mert nehézkesek és drágák. Megvan azonban az az előnyük, hogy a működésükben nem játszik szerepet az elektromosság, ezért koncentrált szubatomi sugárzással nem lehet őket megbénítani. Nem fordulhat elő az a gépkocsiknál és repülőgépeknél megfigyelt rendkívül veszélyes jelenség, hogy amikor UFO-val találkoznak leáll a gyújtásuk, illetve működésképtelenné válik a fedélzeti számítógép. Az elektromos kisugárzások ellen különféle árnyékoló lemezekkel és induktív vagy kapacitív szűrőelemekkel lehet védekezni, de a szubatomi energiasugárzás minden anyagon áthatol, így semmit sem lehet tenni ellene. Minden bizonnyal ez az oka annak is, hogy újabban 1 kHz-es órajelű mechanikus számítógépekkel látják el az űrhajókat, holott az elektronikus számítógépek sebessége már a gigaherzes tartományt ostromolja.
Bár a probléma ezen a módon is megoldható, a fejlődés útja várhatóan mégsem ez lesz. Ezt azokból az élménybeszámolókból lehet kikövetkeztetni, amelyek a földönkívüliek által elrabolt emberektől származnak. Ezek a személyek elmondták, hogy az idegenek egy ízben megmutatták nekik az űrhajójukat irányító automatika belsejét is. Sajnos a megfigyelők laikusok voltak, az azonban egyértelműen kiderült az elmondottakból, hogy az egyes kezelő szervek között elektronikus alkatrészeknek, összekötő kábeleknek a nyomát sem tudták felfedezni. Mindenütt lézersugárszerűen terjedő színes fénynyalábokat láttak, ami arra utal, hogy a magasan fejlett civilizációk optikai irányító rendszert használnak az űrhajóikban. A fénysugár szintén nem reagál a koncentrált szubatomi energiasugárzásra, működési sebessége pedig nagyságrendekkel meghaladja a mechanikus rendszerekét. Előállítási költsége is alacsony, valószínűleg még az elektronikus áramkörökét sem éri el. Nagy nehézséget okoz azonban, hogy mi lézersugarat egyelőre csak optoelektronikai módszerekkel, vagyis elektromos gerjesztéssel tudunk előállítani. A balesetet szenvedett és különböző helyeken lezuhant UFO-k beható tanulmányozása viszont közelebb vihet bennünket ennek a problémának a megoldásához is. A vizsgálat eredménye feltehetően az lesz, hogy a földönkívüliek szubatomi energiasugárzással gerjesztik a lézerfényt kibocsátó kristályt. Ennek előteremtése nem jelent problémát, hiszen maga a hajtómű is ezt az energiát használja. Megerősíti a fény mágneses sugárzással szembeni nagyfokú érzéketlenségét, hogy a laboratóriumi kísérletek során Uri Geller a lézersugárzással semmit sem tudott kezdeni. Bármennyire koncentrált, bármekkora erő sugárzott ki a kezéből, a lézerfényre nem tudott hatni.
Az UFO-k által kibocsátott erős Yang jellegű energiasugárzás sem képes a fényáramlást az elektronáramláshoz hasonlóan megbénítani. A sugárfegyverek egy része azonban intenzív Yin jellegű energiát bocsát ki magából, ami a fényelhajlás jelenségének előidézésével elvileg képes lenne zavart előidézni a vezérlő rendszerben. Ez ellen úgy védekeznek, hogy a fénysugarat vékony üvegszálakból kialakított kábelekben vezetik. Ez esetben az elhajló fénysugár nekiütközik az üvegszál falának, ahonnan visszaverődik, és tovább folytatja az útját a kábel által megszabott irányba.
Mindent egybevetve láthatjuk, hogy a hozzánk látogató idegenek egyáltalán nem tanúsítanak ellenséges magatartást velünk szemben, még akkor sem, ha mi a vendégvárás kissé félreértelmezett módján puskával vagy rakétatűzzel fogadjuk őket. Még szerencse, hogy ezeket a barátságtalan gesztusokat úgy fogják fel, mint egy szerető anya csintalan gyermekének apró gonoszságait. Mivel nagy valószínűséggel ők hoztak létre bennünket, felelősséget éreznek a jövőnkért. Ebből kifolyólag állandóan szemmel tartják a fejlődésünket, és minden lehetséges segítséget megadnak nekünk, hogy felnőhessünk hozzájuk. Ők továbbra is teljesítik önként vállalt kötelezettségüket, így csak rajtunk múlik, hogy a galaktikus értelemben vett felnőtté válás sikerül-e nekünk, vagy sem.
A rövidesen ránk köszöntő Vízöntő korszak hajnalán már egyre több jelét látjuk annak, hogy egy teljesen más világ küszöbén állunk. Az előző fejezetekben felsorolt lehetőségek már adtak némi ízelítőt a feltételezhető jövőnkből, de ez csak a töredéke annak, ami ránk vár. Mindezek láttán igazán kár lenne megfosztani magunkat ettől a fényes jövőtől. Minél több ember látja be, hogy el kell kerülnünk az ökológiai és nukleáris katasztrófát, annál nagyobb a valószínűsége annak, hogy részesei leszünk ennek a szebb és jobb világnak. Ha képesek leszünk túlélni az atomkor hányatott időszakát, akkor ebben az új korszakban lehetőségeink minden irányban hihetetlen mértékben ki fognak tágulni. Egy idő után már mi is univerzális léptékben fogunk gondolkodni, és galaktikus szomszédainkkal karöltve elindulunk majd a világegyetem végtelen tájai felé, hogy terjesszük az értelmet a kozmoszban. Ennek elengedhetetlen feltétele azonban, hogy sikeresen eljussunk az evolúció negyedik lépcsőfokára, ahol a szellemi fejlődésnek olyan minőségi formája vár ránk, amely elvezet bennünket a tudati fejlődés kozmikus szakaszába.
Budapest, 1990. augusztus

UTÓIRAT

Ez az átfogó jellegű mű igyekszik teljes képet adni az ezotéria jelenlegi állásáról, és arról, hogy mi várható a későbbiek során. Emellett sok olyan információt is tartalmaz, amely segít megérteni a világban zajló események közötti összefüggéseket. Az egyes pszichotronikai jelenségekkel kapcsolatos magyarázatok azonban egyelőre csupán feltételezések, ezekre kézzelfogható bizonyíték nincs. A téma merész következtetéseket tartalmazó feldolgozási módja remélhetőleg nem ellentámadásra ingerli az illetékeseket, hanem elősegíti, hogy az erre hivatott szakemberek végre komolyan foglalkozzanak ezzel a jelenségcsoporttal. Ugyanis csak a tudományos alapokon álló és anyagilag kellően támogatott kutatások képesek ezt a témát véglegesen tisztázni, elejét véve a kívülállók találgatásainak. Mivel erről a témakörről több információ nem áll a rendelkezésemre, érdeklődő levelekre nem tudok válaszolni, ezt más irányú szakmai elfoglaltságom miatt sem tudom vállalni. Kérdéseikkel és megjegyzéseikkel kérem forduljanak az ezotériával hivatásszerűen foglalkozó szakemberekhez, vagy a természetgyógyász és parapszichológiai egyesületekhez. Nem vagyok hivatásos természetgyógyász sem, ezen a téren nem rendelkezem semmiféle képesítéssel vagy jogosítvánnyal. Emiatt gyógyítást nem vállalok, ilyen jellegű igényeknek szintén nem tudok eleget tenni. Amennyiben mégis szükségesnek tartják felvenni velem a kapcsolatot, kérem előtte olvassák el az Ezoterikus Világ című folyóiratom “Közérdekű levelek” című rovatát. Itt sok kérdésre megtalálják a választ.
Könyvem témája várhatóan más országokban is fokozott érdeklődést fog kiváltani. Mivel ez a problémakör csak széles társadalmi felvilágosítással és összefogással oldható meg, ezúton engedélyezem bármely hivatalosan bejegyzett belföldi és külföldi újságnak, illetve folyóiratnak, hogy művemből részleteket jelentessenek meg. A leközlés azonban csak eredeti formában, csonkítatlanul, és a forrás megjelölésével történhet. Az egyes szövegrészeket átfogalmazni, a leközölt szakaszokból mondatokat, szavakat kihagyni nem lehet. Művem mondanivalójának bármilyen módon való meghamisítása jogi következményekkel járhat. Természetesen kommentárt fűzhetnek az egyes fejezetekhez, ezt azonban a szövegtörzstől elkülönítve (pl. dőlt betűs formában) lehet csak megtenni. A leközölt szövegrészek, fejezetek után honoráriumot nem kell fizetni. Fokozott érdeklődés esetén mód van arra is, hogy az egész könyvet megjelentessék fejezetenként. Ezt azonban csak 2004. augusztus 31-ig tehetik meg, ezt követően a teljes anyag újságokban, folyóiratokban való közlése csak a hozzájárulásommal lehetséges.
Művem könyv alakban való megjelentetésének előfeltétele az előzőekben vázolt formai előírások betartása. A további feltételeket illetően a külföldi kiadók kétféleképpen járhatnak el. Azokban az országokban, ahol a polgárok túlnyomó része szegénységben él – így a fejlődő országokban, valamint a volt és a jelenlegi szocialista országokban – a megjelentetésért nem kell jogdíjat fizetni. Ennek előfeltétele, hogy könyvemet önköltségi áron kell forgalmazniuk, ami azt jelenti, hogy az ár csak a nyomdai és a terjesztési költségeket tartalmazhatja. (A fordítási és szövegszerkesztési kiadások nyomdai előkészítési költségnek számítanak.) Ebben az esetben a megjelölt országokban tevékenykedő hivatalosan bejegyzett könyvkiadóknak nem kell külön engedélyeztetniük a megjelentetést, csupán bejelentési kötelezettséggel tartoznak. Ennek során csak azt kell közölniük velem, hogy hol, mikor, milyen nyelven és hány példányban adták ki a művemet. Az ily módon kinyomtatott könyvet a kiadók kizárólag belföldön forgalmazhatják, nem exportálhatják. Amennyiben a fenti országokban valamely kiadó nyereséggel kívánja megjelentetni a könyvet, akkor ezt csak külön engedély és jogdíjfizetés ellenében teheti meg. Általános jogdíjfizetési kötelezettség terheli viszont a fejlett ipari államokban tevékenykedő könyvkiadókat. Ezekben az országokban önköltséges kiadás csak indokolt esetben, a hozzájárulásommal lehetséges. Akár önköltséges alapon, akár nyereséggel történik a kiadás, fenntartom magamnak a jogot, hogy a közölt feltételek betartását bármikor ellenőrizzem, illetve ellenőriztessem, és szükség esetén jogi intézkedéseket tegyek. Művem más nyelvekre történt lefordítását csak az engedélyemmel lehet az Internet-hálózatra felvinni. Amennyiben az illető országban könyv alakban is megjelent a művem, az Internetre való felrakásához, illetve a fennhagyásához a kiadó hozzájárulását is be kell szerezni.
A könyvemben vázolt ötletek, elgondolások közkincsnek tekintendők, így azokat elvileg bárki szabadon hasznosíthatja, gyárthatja. Ehhez külön engedélyt nem kell kérni, és jogdíjat sem kell fizetni. Mivel a művemben említett jelenségek, törvények, következtetések és elképzelések a gyakorlatban nincsenek kipróbálva, ezért mindazoknak, akik ezzel a témával behatóan kívánnak foglalkozni, vállalniuk kell az ezzel járó összes felelősséget. Sajnos idő, pénz és lehetőség híján az általam leírtak helytállóságát nem állt módomban ellenőrizni. Ezt csak jól képzett szakemberek tehetik meg, az érvényben levő jogszabályok betartása mellett, büntetőjogi felelősségük tudatában. Az előbbi engedély nem vonatkozik a nevem bármely témakörben, bármilyen jellegű termékkel kapcsolatos használatára. Elméleti vonatkozásban, amennyiben más szerzők a művemből idézni kívánnak, ezt a forrás szövegben való feltüntetésével a hozzájárulásom nélkül megtehetik, ezért társszerzői honoráriumot nem kell fizetni. Ezen engedélyek hatálya időben nincs korlátozva.
Szólni kell még az irodalomjegyzékről, ami normál körülmények között majd minden könyv szerves tartozéka. Ebben az esetben azonban kénytelen voltam eltekinteni a felhasznált forrásanyag közzétételétől, mert ez a mű oly sok különböző témakörben megjelent szakkönyvön és újságcikken alapszik, amelyek tételes felsorolása megközelítené a törzsanyag terjedelmét. Ez viszont annyira megnövelné az előállítási költséget, hogy számos érdeklődő számára lehetetlenné tenné könyvem megvásárlását. A szakirodalom mellőzésének másik oka, hogy az olvasók zöme egyébként sem tudna mit kezdeni egy ilyen vaskos jegyzékkel, ráadásul korábbi jegyzeteim eredetének kinyomozása ma már megoldhatatlan feladatot róna rám. Ezért azok számára, akik ebben a témában mélyebben is el kívánnak merülni, tájékoztatásul közlöm, hogy művem alapjainak a megteremtéséhez felhasználtam minden olyan könyvet, folyóiratot és újságcikket, ami ebben a tárgykörben belföldi és külföldi szerzőktől az utóbbi 80 évben Magyarországon megjelent. Erre építettem rá a saját elképzeléseimet és tapasztalataimat, amelyek azután ezt a témakört egységes egésszé alakították. Ezúton szeretnék köszönetet mondani azoknak a szerzőknek, akiknek a neve technikai okokból nem jelenhetett meg szabályszerűen katalogizálva, de jelentős mértékben hozzájárultak ahhoz, hogy ez a mű létrejöjjön, és szerves egységgé formálódjon.

Budapest, 1990. augusztus 31.                                
                                                                                                                
                                                                                                                 KUN Ákos

KÖNYVEIM ÁTFOGÓ ISMERTETÉSE

Ön is nap mint nap tapasztalja, hogy civilizációnk egyre mélyülő válságban van. A fokozódó környezetszennyezés emberek millióit betegíti meg, és nem sok hiányzik ahhoz, hogy a természet végleg elpusztuljon. Ezzel egyidejűleg rohamosan csökken az életszínvonal; nem csak nálunk, hanem már a nyugati országokban is mind több ember él nyomorszinten. Ehhez járul még az emberi meg nem értésből, a tudati fejlődés alacsony szintjéből eredő békétlenség, ami az erőszak megállíthatatlan terjedéséhez, a világ mind több pontján fellángoló háborús tűzfészkek és különféle merényletek kialakulásához vezet. Ebből a helyzetből azonban van kiút. 
*
Az ezoterikus kutatások általam összefoglalt legújabb eredményei, valamint a saját ötleteim lehetővé tennék a kilábalást a jelenlegi bajainkból. Az elmúlt évek során erőfeszítéseim eredményeként négy olyan könyvem is született, amelyek széles nyilvánosság elé kerülve képesek lennének kimozdítani a világot reménytelennek látszó helyzetéből. Az “Ezoterikus körkép” című könyvem fő profilja a természetgyógyászati módszerek ismertetése. Ennek során részletesen bemutatásra kerül az Agykontroll, az akupunktúra, az elektrostimuláció, különféle kiegészítő természetgyógyászati módszerek, valamint egy általam kidolgozott új gyógyító eljárás, a magnetopresszúra. Nagy előnye ennek a módszernek, hogy nem kell hozzá más, csak egy mágnesrúd. Ezáltal a betegek gyógyítási költsége úgyszólván nullára csökken, sőt az akupunktúra szabályainak elsajátítása után bárki otthon is alkalmazhatja ezt az eljárást. A növekvő szegénység, és a rohamosan dráguló gyógyszerek következtében ennek a módszernek az elterjedése sokat javíthatna ezen a mind szélesebb népréteget érintő helyzeten.
Ez a mű átfogó tanácsokat ad az egészséges táplálkozással kapcsolatban is, sőt foglalkozik a lélek gyógyításával, és kitér a hit szerepére a modern társadalomban. Ennek kapcsán megismerhetjük Jézus ma is érvényes tanításait, és azok kihatásait társadalmunk fejlődésére. Ezáltal érthetőbbé válnak a túlhaladott társadalmak pusztulásának okai. Összefoglalja a karmaelmélet lényegét, és felhívja a figyelmünket az ok-okozati törvény egyéni és közösségi kihatásaira. Beszél a Jó és a Rossz küzdelméről, valamint a szabad akarat érvényesüléséről, s megtudhatjuk a fejlődésünket szabályozó ellenerő mértékét. Egy átfogó aforizma- és közmondásgyűjtemény rávilágít a fejlődésünket segítő, illetve hátráltató erők lényegére. Közbevetőleg hasznos tanácsokhoz juthatunk a jótékonykodás legcélszerűbb módjáról is. Részletes képet kaphatunk a világegyetemet működtető lények hierarchiájáról, a mennyország csodálatos világáról. Fény derül az univerzum születésének és szükségszerű pusztulásának rejtélyére, valamint az idő lényegére, s kialakulásának okára. Rendkívül érdekes a múlt, a jelen és a jövő egymásba fonódása, és egyidejű zajlása. Ezeket a fogalmakat csak a fizikai világ idődimenziója különítette el egymástól. A valóságban folyamatosan kihatnak egymásra, állandóan átalakítják egymást. A formálásukban kivétel nélkül minden ember részt vesz, de nekünk csak a jelen és a jövő befolyásolására van lehetőségünk.
Megtudhatjuk ebből a műből, hogy mi az élet határköve, és mi az élettelen anyag élővé válásának kritériuma. Feltárja a Fülöp-szigeteki gyógyítók által alkalmazott sebészeti eljárás fizikai alapjait, valamint azt, hogy mi teszi lehetővé a parapszichológiai jelenségek előidézését. Alapos ismereteket nyújt a földsugárzásokról, valamint a különböző tárgyakból kiáramló formasugárzásokról, és ismerteti a velük szembeni védekezés módjait. A szubatomi energiasugárzás fizikai jellemzőinek boncolása során minden bizonnyal felkelti figyelmünket az a sok mindent megmagyarázó feltételezés, hogy a gravitációs kisugárzás és az éteri sugárzás áramlási sebessége 12 nagyságrenddel meghaladja a fénysebességet. Ennek alapján érthetővé válik, hogy a több ezer fényévnyire lévő csillagok miért képesek befolyásolni a sorsunkat, és arra is magyarázatot kapunk, hogy a SETI programban tevékenykedő kutatók miért nem találnak rádióhullámokat a világűrben. Az éter mozgástörvényeinek ismertetése világossá teszi számunkra az égitestek, valamint az atomi részecskék viselkedésének alapvető azonosságát. Ezen túlmenően sok olyan érdekességet tartalmaz, amely segít megérteni az élet célját, a bennünket körülvevő világ bonyolultságát. Mindezen hatások összegzéseként életünk szinte minden szférájára kiterjedően megismerhetjük a várható jövőnket.
Mivel ezek a dolgok csak összefüggéseikben vizsgálhatók, az egyes fejezetek végén kitértem az ezotéria egyéb területeire is. Ennek során olyan fizikai felfedezésekre jutottam, amelyekkel felszámolhatnánk az egyre súlyosabbá váló környezetvédelmi és egzisztenciális gondjainkat. Ezt az teszi lehetővé, hogy sikerült közös alapra hoznom a jelenleg ismert parapszichológiai jelenségek mindegyikét. A szubatomi energia hasznosítási módjain kívül szó van még ebben a műben a rák legyőzésének, valamint a vírusok és baktériumok fizikai úton történő elpusztításának feltehetően egyetlen lehetséges eljárásáról, az antigravitációs erőgép kivitelezési módjáról, a külső áramforrást nem igénylő villanymotorok működési elvéről, valamint az UFO-építés szabályairól. Az általam ismertetett új fizikai törvények lehetővé teszik, hogy villamos áramot nyerjünk ki az anyagból anélkül, hogy primér energiát fektetnénk be. Ezeknek a szubatomi alapon álló készülékeknek a gyártásba vételével végtelen mennyiségű ingyen energiához jutunk, ami nem csak olcsóbbá teszi az ipari termelést és a közlekedést, hanem megszünteti a környezetszennyezést is. Az antigravitációs hajtómű teljesen új alapokra helyezi a légi közlekedést, és lehetővé teszi a nagy távolságú űrutazásokat. A könyv végén, a világot működtető rejtett erők feltárásának kiteljesítéseként be fogjuk látni, hogy a fizikusok által tagadott éter nagyon is létezik. Sőt nem csak létezik, hanem szabályozza a világegyetem működését. Stabilizálja az égitestek haladásának irányát, sebességét; létrehozza a tehetetlenségi erőt, sőt még a rovarok repülését is lehetővé teszi. Az éternek köszönhető, hogy az univerzum nem omlik össze, és hogy az összehúzódása ugyanannyi ideig fog tartani, mint a tágulása. Ezek a felismerések jelentős változást fognak előidézni az élet minden területén, sőt megváltoztatják a gondolkodásunkat, és elindítják az emberiség fejlődését egy magasabb rendű civilizációhoz vezető úton.

*
Az “Egészségkímélő ételek ínyenceknek” című könyvem a reformtáplálkozás jegyében készült, és azt kívánja bizonyítani, hogy hús nélkül is változatosan lehet táplálkozni anélkül, hogy a korábban megszokott ízekről a legcsekélyebb mértékben le kellene mondanunk. Ezt az teszi lehetővé, hogy kikísérleteztem egy fűszerkeveréket, ami olyan ízt ad a szójának, hogy senki sem tudja megkülönböztetni a hústól. A magas fokon kidolgozott szójás ételeken kívül megtalálhatók benne, a hagyományos ételek egészségkímélő változatai, valamint számos ételkülönlegesség. A házilagos tartósítással foglalkozó rész pl. a trópusi gyümölcsöktől kezdve a mezei gyümölcsökig igen sok dzsem és lekvár elkészítési módját tartalmazza. Ezenkívül fellelhető benne a fűszerpaprika házilagos gyártásának eljárása, a különféle zöldségek természetes savanyításának részletes módja, minden egyes tejtermék házi készítési leírása, a száraztészta, a rétestészta és a tésztahús előállításának tudnivalói, valamint az is, hogyan lehet otthon féláron finomabb és egészségesebb kenyeret sütni, mint ami a boltokban kapható. Ráadásul a kb. 500 recept olyan részletességgel van leírva, hogy a kezdők is könnyen boldogulhatnak vele.
Ezen túlmenően megismerhetjük belőle az egzotikus gyümölcsök széles választékát, és a vegán táplálkozási módot követők is találhatnak benne színvonalas recepteket. Sok hasznos tanácsot tartalmaz ez a könyv a nyersanyagok vásárlásával, tárolásával és feldolgozásával kapcsolatban is. Jelentősen növeli ennek a rendhagyó szakácskönyvnek az értékét, hogy a IV. fejezete részletes és átfogó tanácsokat ad a jelenleg ismert összes háztartási eszköz, valamint készülék célszerű beszerzéséről, s szakszerű használatáról. A V. fejezetéből megtudhatjuk, hogy milyen jövő vár ránk táplálkozás terén, és megismerhetjük a legújabb ételkészítési s tartósítási eljárásokat. Emellett olvashatunk még a régi gyümölcs- és zöldségfajták újbóli termesztésbe vételéről, és a bio-szupermarketek térnyeréséről. Ezt követően az is kiderül belőle, hogy miért nem terjed nálunk a korpás kenyér fogyasztása. Végül megoldást találhatunk a magyar mezőgazdaság értékesítési problémáira.
*
“Az ezotéria kiteljesedése” című könyvem tulajdonképpen az “Ezoterikus körkép” folytatása. Ebben a műben a korábbi témák még részletesebben vannak kifejtve, hogy könnyebbé váljon a gyakorlati megvalósításuk. Ezen túlmenően olyan működési alapelveket is tartalmaz, amelyek kutatók ezrei számára teszik lehetővé, hogy elinduljanak ezen az úton, és végre hathatós eredményeket érjenek el. Megtudhatjuk belőle azt is, hogy a világ különböző országaiban élő kutatók, és fejlesztők milyen készülékekkel próbálják a szabadenergiát kinyerni, s ezek közül számunkra melyek a legperspektívikusabbak.
Mivel a legegyszerűbb, a legveszélytelenebb, és emellett a legjobb hatásfokú energiatermelő készülék a Tesla-konverter, részletekbe menően is tájékozódhatunk létrejöttének körülményeiről, és felhasználási területeiről. Ezek egyike az adóállomás nélküli hang-és képvétel, továbbá a kozmikus kapcsolatteremtés. A rádió- és tévéműsorszórás, valamint a mobil telefonálás is forradalmi változás előtt áll. Nem lesz szükség reléállomásokra, műholdakra, mert a központi adóállomás által kisugárzott jelek a földgolyón is átjutva behálózzák az egész világot. A Tesla-konverter rekonstruálásának elősegítése érdekében magyarázatot kapunk legkritikusabb alkatrészének, a csatoló diódának működési módjáról. Megismerhetjük a földönkívüliek által használt energiatermelő eljárást, a 115-ös rendszámú elem gerjesztését. Felvilágosítást kaphatunk a három leggyakoribb UFO-hajtómű, a higanycirkulációs motor, a gyűrűs reaktor és a kristályos hajtómű működési mechanizmusáról. Ezzel kapcsolatban tisztázódnak a korábbi UFO-balesetek okai, és fény derül a Tunguzka meteorit rejtélyére, valamint a St. Pière városkát elpusztító tűzfelhő eredetére. Átfogó képet kapunk a náci Németország UFO-programjáról, Hitler csodafegyverként emlegette csészealjairól. Nyomon követhetjük az elrabolt német kutatók sorsát, és megtudhatjuk, hogy miért siklott félre a győztes hatalmak rakétakutatása.
Kiderül ebből a könyvből az is, hogy miként tehető az anyag átláthatóvá és láthatatlanná. Nem titok többé, hogy atlantiszi elődeink természetes kristályból kinyert szubatomi energiasugárzással tették a nehéz tárgyakat súlytalanná, és ezáltal könnyen mozgathatóvá. A földönkívüliek mesterségesen előállított kristályt használnak erre a célra, ami erősebb változatban sugárfegyverként is alkalmazható. A kis intenzitású sugarakat kibocsátó kristályokkal gyógyítanak, és sebhelymentes operációkat végeznek. Emellett megismerkedhetünk olyan misztikus készülékekkel, mint az időgép, a bűncselekmények leleplezésére is alkalmas kronovizor, vagy a földönkívüliek felderítő szondája. Megtudhatjuk hogyan működött a bibliai frigyláda, és mi volt az az eszköz, amely a gyémántot is úgy vágta, mint a kés a vajat. Tájékozódhatunk a szubatomi energiarészecskék méretéről, ami jelentős mértékben elősegíti az ezoterikus jelenségek megértését. Ötleteket kaphatunk az energiakeltés legegyszerűbb módjának, a szolitonos gerjesztésnek, illetve az éteri részecskék nagy hatásfokú elektromágnesekkel való mozgatásának kivitelezésére. Ez már most lehetőséget ad arra, hogy a nagy áramfelvételű készülékek (izzólámpák, villanytűzhelyek, villanykályhák, bojlerek) fogyasztását a töredékére csökkentsük. Megérthetjük ebből a műből a többdimenziós világ fizikai alapjait, és azt is, hogy mi miért nem vagyunk képesek érzékelni sem a párhuzamos univerzumokat, sem a túlvilági lényeket.
Ennek a könyvnek azonban nem az ezotériában elért műszaki eredmények ismertetése a fő feladata, hanem a tudati felvilágosítás elősegítése, amely lehetőséget kínál pusztuló világunk megmentésére. Helyzetünk tarthatatlanságának bizonyítására részletes tájékoztatást kaphatunk környezetromboló tevékenységünk kihatásairól. Kiderül ebből a könyvből, hogy milyen jövő vár ránk, ha nem teszünk semmit a természet megmentése érdekében, hogyan fog elpusztulni a civilizációnk. Az apokalipszis elkerülésére azonban megvan a lehetőségünk, és ez a mű a kiút megtalálásáról, az előremenekülés lehetséges módjairól is szól. Életmódunk megváltoztatása érdekében feltárja mindazokat a visszásságokat, amelyek civilizációs fejlődésünk eddigi legmélyebb pontjára taszított bennünket. A társadalmi és politikai rendellenességeken kívül tájékoztatást kapunk a boldogságunkat akadályozó jelenségekről, pl. az új kormányok szociális érzéketlenségéről, a növekvő munkanélküliségről, az elszegényedésről, az infláció felpörgetéséről, a statisztikai adatokkal való manipulálásról, a sorsunkat leginkább befolyásoló problémák elhallgatásáról, az ország kiárusításáról, a kereskedelemben tapasztalható szélhámosságokról, és önpusztító magatartásunkról. Helyzetünket súlyosbítja az önismeret hiánya, az elidegenedés, a közöny, az erkölcsi normák fellazulása, a gazdagok és szegények közötti ellentét fokozódása, a karvalytőke megjelenése, a bűnözés elharapózása, valamint a fegyverkezési hajsza. Nem kis zavart okoz a nők emancipálódásából eredő identitászavar, a háború a nemek között, a párkapcsolatok elanyagiasodása, a generációs bomba, a korán kezdett nemi élet veszélyei, a televízió hatása a gyerekekre, a gyermekkori bűnözés, a szeretethiány, a kultúra elsekélyesedése, a rekláminvázió, a szekták tevékenysége, és a túlélési technikák feledésbe merülése.
Járulékos információként megtudhatjuk ebből a műből azt is, hogy a fizikai test a magunkkal hozott asztráltestbe nő bele. Magyarázatot kaphatunk arra, hogy mi a részleges teleportáció, miként vállalhatjuk át mások karmikus adósságterhét, mikor költözik be a lélek az újszülött testébe, az értékes lelkek miért nem akarnak rendezetlen párkapcsolatban élők gyermekeként megszületni, és milyen veszélyei vannak a parapszichológiai képességek idő előtti kifejlesztésének. Nyilvánvalóvá válik számunkra, hogy az őszinte megbánás képes elhárítani fejünk fölül a bajt, és hogy az öngyilkosság a legértelmetlenebb cselekedet a világon, mert semmit nem old meg, sőt súlyosbítja a problémát. Megismerhetjük a halottak lelkének irányítási módját, a klinikai halálból visszatértek értékrendjének megváltozását, a munka valódi szerepét az életünkben, és rá fogunk jönni arra, hogy sem a sorsunk, sem a jövőnk nincs előre megírva. Értesülhetünk arról, hogy a mennyországban is van szex, és hogy ott sem érzi jól magát mindenki. Kiderül ebből a műből az is, hogy miért nem célravezető a bosszúállás, Isten miért hagyja, hogy háborúzzunk, és hogy miért nem emlékszünk előző életeinkre.
Sokak számára döbbenetes lesz az a megállapítás, hogy nincs nagyobb csapás a gazdagságnál, a szegénység sok mindenre megtanítja az embert, és hogy az élet legmélyebb értelme a szenvedés. Azt is kevesen tudják, hogy a szerencsejátékok a Sátán fennhatósága alá tartoznak. Részletes képet kaphatunk a démoni erők világunkban folytatott manipulációiról, de azt is megtudhatjuk, hogy miként védekezhetünk ellene. Egy nemzetközi tudóscsoport döbbenetes felfedezése, hogy a pokol Szibéria alatt található. Ennek a könyvnek az elolvasása után világossá válik számunkra, hogy mi a sorscsapások értelme, és hogy az állhatatosság a siker záloga. Arra is fény derül, hogy mi a valódi oka a gazdasági menekültekkel szembeni ellenszenvnek, és hogy miként számolhatnánk fel a gazdagok és szegények közötti ellentétet. Aki arra kíváncsi, hogy miért élünk egyre rosszabbul, miért nem használjuk ki a lehetőségeinket, megtudhatja ezt is, ha elolvassa a találmányokról, az alkotó emberekhez való viszonyunkról szóló részt.
Az “Ezoterikus körkép”-hez hasonlóan itt is szó esik a jótékonykodás módjairól, és további kiegészítő természetgyógyászati módszerekről (pl. Gerson-diéta, Simonton-módszer, Reiki, NLP, Alexander-módszer, TM-meditáció). Számtalan régészeti lelet felsorakoztatása próbálja az olvasót meggyőzni arról, hogy előttünk is léteztek civilizációk a Földön. Itt is megerősítésre kerül, hogy a bajainkból való kivezető út: a szubatomi energia hasznosítása. Egyúttal magyarázatot ad arra is, hogy eddig miért nem történt semmilyen előrelépés ezen a téren. A legnagyobb akadály az éter létezésének tagadása, és a felsőfokú oktatás egyirányú, túlspecializált képzési módja. Ez a helyzet azonban nem gátolja a szubatomi energiarészecskék birtokbavételét, mert annak idején a villamos áramot is úgy kezdtük el használni, hogy nem értettük az elméleti alapjait. 
Érdekességként megtudhatjuk, hogy mi a véleményük a földönkívülieknek rólunk, milyen következményekkel járt a vízözön, és hogy hol vannak olyan dombok, amelyeken felfelé könnyebb menni, mint lefelé, valamint azt, hogy mi a Raps. Kiderül, hogy az Antarktiszon létezik még egy álcázott város, amelyet az atlantiszi civilizáció túlélői hoztak létre. Végül átfogó képet kaphatunk a túlvilági szférák rétegeződéséről, és az emberiség fejlettségi szintjéről. Tájékoztatást kapunk arról is, hogy mi jellemzi a különféle szférákból jötteket, és hogy milyen számarányban élnek a Földön. Érdekes megállapítást olvashatunk a nagy elődökről, valamint a másod- és harmadvonalbeliekről. Az mindenesetre bíztató hír, hogy a jelek szerint a Mindenható megkegyelmezett nekünk, így további sorsunk kizárólag rajtunk múlik.
*
“Az ezotéria kivitelezése” című könyvem fő feladata a gyakorlati tanácsadás. Különféle ötletekkel, javaslatokkal megpróbál segíteni a jelenlegi bajainkon. Ezek közül legjelentősebb a készpénz megszüntetése, egy új monetáris rendszer bevezetése lenne. Ugyancsak a bűnözés visszaszorítását szolgálja a törvény ellen vétők sajátos büntetési módja: a közmegvetés. Megtudhatjuk azt is, hogy az utakon tapasztalható áldatlan állapotok, a rohamosan növekvő gépkocsiforgalom visszaszorításának leghatékonyabb eljárása: a luxusadó bevezetése. A munkaerő-használati adó az idősebb korosztály foglalkoztatási gondjait, a gyermektelenségi adó pedig a népességcsökkenés problémáját oldhatná meg. A gyárbezárásoktól, a még alacsonyabb munkabérű országokba való továbbköltözéstől a védővámok vehetnék el a multinacionális vállalatok kedvét. Az egészségellátási rendszer megreformálására legalkalmasabb a kínai módszer. “Az ezotéria kiteljesedésé”-nek folytatásaként további tájékoztatást kaphatunk a magasabb szférabeliek jellegzetes vonásairól, és a velük való kapcsolatteremtés hátrányairól. Ebben a tárgykörben kiderül az is, hogy az alacsony szinten álló lélek nem képes elviselni a nála fejlettebb lelkeket. Tovább olvasva ezt a kötetet világossá válik számunkra, hogy korunk legütőképesebb fegyvere a média. Itt tudhatjuk meg azt is, hogy a földönkívüliek közlése szerint hány élő bolygó és hány értelmes faj található az univerzumban. (Kinézetük szerinti megoszlásukról az “Ezoterikus körkép” V. fejezete tájékoztat.) Ebben a fejezetben olvashatunk az univerzális vallásról, amely az EGY tiszteletén alapul, és híveinek szám rohamosan gyarapodik.
Az előzőekhez hasonlóan ez a mű is hírt ad a legújabb természetgyógyászati módszerekről. A gyógyítással kapcsolatban megtudhatjuk még, hogy Amerikában már tudományos bizonyítéka is van az imádság hatásosságának. Arra is fény derül, hogy az USA második legnagyobb kórházában engedélyezték a kézrátételes gyógyítást. Mindemellett találhatunk benne egy érdekes beszámolót arról, hogy mi a véleménye a keresztény egyháznak a new age mozgalomról. Utána átfogó képet kapunk a megújuló erőforrásokról, és az egyes eljárások hátrányairól. A technikai rovat bemutatja a lappiramist, és ismerteti az űrhajókban létrehozható mesterséges gravitáció legegyszerűbb módját. Ez a könyv is kitér a szponzorálás szükségességére, és további szempontokra hívja fel a figyelmet. A “Kiegészítések” rovatban újabb adalékokat találunk az előző kötetekben érintett témákról. A hivatalos tudomány és a kívülállók, magányos feltalálók közötti ellentétre pl. az a felvilágosítás szolgál, hogy: “Isten nem személyválogató”. Egy másik bibliai idézet arra ad magyarázatot, hogy egyéni és össztársadalmi törekvéseink miért nem mindig az elvárásaink szerint alakulnak: “Sokan vannak az elhívottak, de kevesen a kiválasztottak”. Sokak számára meglepő lesz az a megállapítás, hogy fejlett informatikai eszközeink ellenünk fordultak, és elősegítik a pusztulásunkat. Jelentős mértékben növelné túlélési esélyeinket, ha az emberekben tudatosulna, hogy világunk romlásba döntésében a sátáni erők legfőbb fegyvere: a rejtőzködő magatartás. Nem teszi könnyebbé a helyzetünket, hogy a velünk szemben ellenséges magatartást tanúsító Földön kívüli civilizációk is az “ő malmukra hajtják a vizet”. Végül az is világossá válik számunkra, hogyan ebrudaljuk ki magunkat a saját hazánkból.
A II. fejezet rámutat arra, hogy célszerű lenne visszaállítani a nagycsaládok rendszerét, és a gyerekek nevelését az idősebb korosztályra kellene bízni. Itt olvashatunk arról, hogy az emancipációs törekvések túlhajtása következtében a nők rosszabbá váltak a férfiaknál is. Nem zárható ki, hogy a nők túlkapásai az újkori matriarchátus bukását fogják eredményezni. Civilizációnk genetikai állományának fokozatos romlása főleg szakmai körökben okozott aggodalmat. Ez a probléma azonban egy csapásra megoldódott, mivel az emberi genom feltérképezésével az orvostudomány megalkotta a modern Taigetosz intézményét. Egy élménybeszámoló alapján értesülhetünk arról, hogyan sodornak bennünket a sarlatánok a démonvilág hálójába, és megismerhetjük a szabadulás leghatékonyabb módját. Mindezek alapján elhangzik még, hogy ideje lenne megtisztítani a new age eszméit az okkultizmustól, és a mágia káros befolyásától. Ez azonban nem könnyű, mert a fekete mágia már az iskolai tananyagba is beszivárgott. Új keletű probléma, hogy az információrobbanás mellékterméke a technostressz már az átlagembert is érinti. 
A továbbiakban progresszív hipnózis útján szerzett élménybeszámolók alapján bepillantást nyerhetünk a várható jövőnkbe, és megismerhetjük az ördögűzés rejtelmeit. Ebben a kötetben is figyelemmel kísérhetjük a környezeti ártalmak alakulását. Ezen a téren az egyetlen biztató hír, hogy most már a politikusok és a meteorológusok sem tagadják a globális felmelegedés tényét. Itt tudhatjuk meg, hogy a saját lehetőségeinkkel hogyan lassíthatjuk az ökológiai katasztrófa bekövetkeztét. Ez a fejezet nyújt tájékoztatást arról, hogy az ezoterikus kutatások megindulása után milyen feladatok várnak a tudósainkra. Eközben fény derül arra is, hogy valójában mi a gravitáció. Ezen túlmenően elárulja nekünk az aranycsinálás legmodernebb módját, és az emberi sejtekkel folytatott klónozási kísérletek várható végkifejletét. 2004-ben kitudódott, hogy amerikai kormányszervek évtizedek óta elrabolják a zseniket, és föld alatti laboratóriumokba zárva foglalkoztatják őket.
Minden bizonnyal nagy érdeklődést fog kiváltani az elektroplan megvalósításával kapcsolatos javaslat is. Ennek lényege, hogy a villanymotoros meghajtású repülőgép táplálására nem a tüzelőanyag-cella a legalkalmasabb, hanem a Tesla-konverter. A gyakorlati kivitelezés elősegítésére megtalálhatjuk benne a Tesla-konverter rekonstruálásának egy könnyen járható útját. Az ezt követően közölt részletes működési elve bárki számára lehetővé teszi a Tesla-konverter eredeti formában való előállítását is, a tranzverzális és a longitudinális hírközlési mód ismertetése pedig arról ad felvilágosítást, hogy a SETI programban tevékenykedők miért nem tudják észlelni a földönkívüliek által használt mágneses hullámokat. Határtalan lehetőséget kínál az a műszaki információ, hogy a nagyvárosainkat behálózó térellenőrző kamerarendszernél van egy jóval tökéletesebb és olcsóbb megoldás is: rá kell kapcsolódni a Magasabb Intelligencia mindenre kiterjedő megfigyelő rendszerére. Ehhez semmi mást nem kell tenni, mint elkezdeni a kronovizor sorozatgyártását, és engedélyezni a hatósági felügyelet melletti használatát. Végül magyarázatot kapunk arra kérdésre, hogy az ezredfordulóra miért csökkent le radikálisan az UFO-megfigyelések száma. Meglehetősen nyugtalanító az a felismerés, hogy a természet ellenünk fordult. Miután nem voltunk hajlandóak feladni a határtalan gazdasági növekedés elvét, nem álltunk át a fenntartható fejlődésre, a maga eszközeivel lerombolja a gazdaságunkat, lelassítja környeztünk kizsarolását. Elpusztítja azokat, akik a Földet pusztítják, így szabadulva meg a rá nehezedő tehertől. 
A III. fejezet rámutat arra, hogy jelenlegi viselkedésünk nem más, mint egy groteszk haláltánc. Ebből a helyzetből úgy juthatnánk ki, ha társadalmunk kiemelkedő személyiségei példát mutatnának helyes életvitelből, és önkorlátozásból. Ennek bekövetkezésére azonban kevés remény van, mivel a világtörténelemben még nem fordult elő, hogy az erőforrások felett korlátlan uralmat gyakorló elit önként lemondjon előjogairól, vagy azokat megkurtítsa. A természetgyógyászattal foglalkozó részt egy terjedelmes rovat egészíti ki, amely az eddig elért Agykontrollsikerekről számol be. A meghökkentő eredmények remélhetőleg meghozzák a kedvet ennek a módszernek a tömeges elsajátításához, és alkalmazásához. A munkanélküliség csökkentésére, a társadalmi átalakulás áldozatainak felkarolására nálunk is célszerű lenne bevezetni a “Szívesség bank”-rendszert. A szegény de törekvő lakosság megsegítésének másik módja a kamatmentes kölcsön, melynek elindítója és példamutató szervezője a bangladesi Grameen Bank. Bajaink gyökerének kutatása során sok közgazdász vallja, hogy gazdaságunk megrontója, a természet kizsarolásának fő oka a bankok által alkalmazott kamatos kamat rendszer. Fenyegető gyorsasággal közeledő veszélyre hívta fel figyelmünket a Schwartz jelentés. A Golf-áramlás leállása miatt Európa északi államaira új jégkorszak vár, míg a trópusi államokat az elsivatagosodás teszi lakhatatlanná.
A továbbiakban elállatiasodásunk újabb állomásiról olvashatunk. Mind több helyről érkeznek hozzánk figyelmeztető jelek, hogy közeleg Isten büntető bolygója, a Nibiru. Ennek lehetséges következményeiről, és a védekezés módjáról is részletes tájékoztatást kapunk. Bibliai idézetek alapján még a hittelenek számára is kétségtelenné válik az Apokalipszis és a halálbolygó közötti kapcsolat. Ebben a fejezetben megismerhetjük az antigravitációs hajtóművek legegyszerűbb, és legolcsóbb változatának működési elvét. A három imbolygó kúpból és két mágneskorongból álló szerkezet az ellenirányú gerjesztés tipikus példája. A kaszkádba kapcsolt elemek oly mértékű energiasokszorozódást váltanak ki ebből a földönkívüliek által megmutatott szerkezetből, amely több tonnás járművek magasba emelésére is képes. Csekély önsúlya tovább szélesíti a felhasználási területét. Miután semmi olyan tartozéka nincs, amit ne tudnánk előállítani, bármikor elkezdhetjük a sorozatgyártását. A mikrogravitáció alkalmazásba vételére azonban nem az idegenek, hanem a természet tanított meg bennünket. Végül érdekes történetet olvashatunk a földből kiáramló antigravitációs energia újkori használatáról. 
A IV. fejezetben világossá válik számunkra, hogy elindult a katasztrófa előtti válogatás. Mindenki megmérettetik, hogy könnyebb legyen szétválasztani az “ocsút a búzától”. Most választódnak ki a megmentésre érdemesek. Nem Isten selejtez ki bennünket, hanem mi saját magunkat. Bibliai utalások alapján mi is kiszámíthatjuk Lucifer korlátlan földi uralmának kezdetét és feltételezett végét, majd megtudhatjuk, hogy milyen élet lesz a Földön a katasztrófa után. Itt esik szó arról is, hogy az ember klónozhatósága kettéválasztotta a tudós társadalmat, és a politikusok nem megfelelő mederbe terelték az eseményeket. A tudomány és az űrkutatás fejlődésével kapcsolatban talányos üzenetet kaptunk a Magyarországra érkezett földönkívüliektől. Aggodalmukat fejezték ki az emberiség történelmében rövidesen várható ugrásszerű technikai haladás miatt, mert túl korainak tartják. Ez a fejezet rávilágít arra is, hogy a mind gyakoribb balesetek, tragédiák oka, hogy az űrkutatás elindítása után fél évszázaddal még mindig ágyúgolyóként lőjük ki asztronautáinkat a kozmoszba. Nem segíti elő a haladásunkat az sem, hogy újabban a szabadalmi bejelentések titkosításával teszik lehetetlenné a szabadenergia-hasznosító találmányok gyártásba vitelét. Aki megszegi a törvényt, arra 10 ezer dollár büntetés és 2 év börtön vár. A kiszivárogtatott hírek szerint az Omega Ügynökség ugrásra készen áll, hogy rendet teremtsen a világban, hogy leszámoljon a bűnözőkkel. Hatalomra jutásuk után szándékukban áll nyilvánosságra hozni a földönkívüliekkel kapcsolatos összes titkos információt.
A helyüket, életcéljukat nem találó emancipált nők szemét a Könyvajánló című rovat nyithatja fel. Előtte az általános értékválság legújabb megjelenési formája, a márkasvindli, a márkás termékek színvonalának módszeres lesilányítása kerül terítékre. Sokan tudnak róla, mégis kevesen nehezményezik, hogy a felelős posztokat nem megfelelő emberek töltik be a világban. Felbecsülhetetlen kárt okoz civilizációnknak, hogy rokoni-, baráti szálak, vagy faji-, etnikai- és vallási összefonódások, valamint a korrupció határozzák meg, hogy ki hová kerül az életben. A természetgyógyászattal foglalkozó rovat megemlíti, hogy nálunk is vannak pozitív energiahullámokat kibocsátó helyek, amelyek híres gyógyközpontokká váltak. Ezek közül legismertebb az Attila domb. Ezzel a témával kapcsolatban kitérünk arra is, hogyan kell a parafenoméneket bevonni a gyógyításba. Végül ismét szóba kerül, hogy továbbra sem tartunk igényt saját találmányainkra, sőt újabban már az újságokban sem kapnak teret az új, előremutató gondolatok. Pedig a svéd tudásparkok meggyőző példái annak, hogy micsoda lehetőség rejlik a kreatív emberekben, az általunk semmire sem becsült ötletekben.
*
A “Szövegszerkesztési ismeretek” című könyvem az Office 97, az Office XP és a PageMaker 6.0 illetve 6.5 programok kezelési szabályait ismerteti kezdők számára is érthető módon. Ez a mű nem tankönyv, hanem útmutató; célorientált módszerek gyűjteménye. A benne szereplő ötleteket, javaslatokat főként azok hasznosíthatják, akik egy számítógépkezelési tanfolyamon legalább alapfokú szövegszerkesztési ismeretekre tettek szert. Sajnos ezek a tanfolyamok, meglehetősen elnagyoltan foglalkoznak ezzel a témával, nem térnek ki a speciális alkalmazásokra. A számítástechnikai szakkönyvek legtöbbje pedig érthetetlen, általában szakértők írják szakmabelieknek. A kezdőknek szánt tájékoztatókat sem tudja mindenki használni. A szakírók ugyanis hajlamosak megfeledkezni arról, hogy valamikor ők is voltak kezdők. Ennélfogva gyakran átsiklanak olyan részletek felett, amelyek szerintük magától értetődőek. A gyakorlattal nem rendelkezők számára azonban nélkülözhetetlenek az elhallgatott közbülső lépések, és ezek hiányában sokan nem boldogulnak ezekkel a szakkönyvekkel. Ez a mű viszont rendkívül aprólékosan, pontról pontra írja le a teendőket, így a kezdők is gond nélkül használhatják. Nem általánosságokat tartalmaz, hanem konkrét szabályokat, mélyreható útmutatásokat, és sok szakirodalmi utalást. Emellett részletesen tárgyalja a házilagos könyvgyártás módjait. Végül hasznos tanácsokat ad a számítógép-, a kiszolgáló egységek-, és a különféle programok beszerzésével kapcsolatban. 
*
Sajnos a fokozódó munkanélküliség, az infláció okozta anyagi ellehetetlenülés következtében egyre kevesebb ember engedheti meg magának, hogy könyveket vásároljon. Ezekre az ismeretekre azonban mindenkinek szüksége van, ezért kérem, hogy kiolvasás után adják kölcsön műveimet a barátaiknak, ismerőseiknek, hogy számukra is megnyíljon az öngyógyítás és lelki önsegélyezés útja, s ne legyenek kirekesztve világunk megújulásának folyamatából. Akik az előző kiadásokat is megvették, és az új könyvek birtokában ezekre már nincs szükségük, ajándékozzák oda azoknak, akik a korábbi változatokat sem olvasták.

Könyveim az Interneten is megtalálhatók az alábbi címen:

2003. június 30-án a Magyar Elektronikus Könyvtár honlapját lezárták, és az új könyvek, valamint a korábbi művek frissített változatai átkerültek az Országos Széchenyi Könyvtár portáljára. Ezért könyveim újabb változatai a következő URL címen érhetők el: http://mek.oszk.hu Ebben a rendszerben téma szerinti osztályozásban lehet megtalálni a könyveket. Mivel ez meglehetősen hosszadalmas, egyszerűbb beírni a nevemet a kereső ablakba: kun akos, és a programmal megkerestetni a műveimet. Ezt követően már csak rá kell kattintani a letölteni kívánt könyvre. Ebben a könyvtárban nem csak DOC és RTF, hanem PDF formátumban is hozzáférhető az állomány. Ezen túlmenően az egyes művek teljes terjedelemben, és WinZip-el tömörítve is letölthetők. A kiválasztott könyveknél megnyíló weblapok lehetőséget adnak az olvasói vélemények kifejtésére. A letöltési statisztika szintén erről a portálról nyitható meg. A letöltések számát átmenetileg befolyásolhatják ugyan a divathullámok, de az egyenletes növekedés biztos jele a maradandó értéknek, a tartalmas mondanivalónak. Az igazán jó könyvnek nem az a jellemzője, hogy egyszerre sokan elolvassák, hanem az, hogy évtizedek múlva is olvassák.
2003. őszén lehetőségem nyílt egy saját elektronikus könyvtár létrehozására. Így aki a legújabb változatokra is kíváncsi, műveimet a Kun Elektronikus Könyvtárból töltse le. Ezek a rendszeresen frissített, tördelt változatok az anyag kinyomtatására, jegyzet minőségben való előállítására is alkalmasak. URL cím: http://kek.tar.hu (A MEK portálról is megnyitható az egyes művek weblapjának alján található Forrás mezőre kattintva.) Ha meg akarjuk tudni, hogy történt-e frissítés, nem kell mindegyik könyvet megnyitni, és az Előszó után ellenőrizni az utolsó mentés időpontját. A http://kek.tar.hu/frissites.exe címen előhívható táblázatban minden fájl felhelyezésének dátuma megtalálható. (A fokozott vírusvédelem érdekében az összes állomány tömörítve van. Az egyes fájlok tömörítő programot nem igénylő, önkicsomagoló formátumban tölthetők le. Utána csak kétszer rájuk kell kattintani, és önmagukat feltárva, Word dokumentumként jelennek meg.) A szerver karbantartása, túlterheltség vagy egyéb műszaki zavar esetén használják a http://kel.tar.hu címen elérhető tükrözött honlapot. 
2004. nyarán elindítottam egy folyóiratot “Ezoterikus Világ” címmel. Ennek az internetes folyóiratnak az a fő a feladata, hogy hírt adjon az ezoterikus fejlesztések állásáról, a legfrissebb fejleményekről. Mivel ezen a téren még nem történt meg a sokak által megjövendölt áttörés, és a technikai fejlesztések sem indultak el kellő mértékben, egyelőre nem árasztanak el bennünket a hírek. Meggyőződésem, hogy ez a folyamat magától nem fog beindulni, ezért ezzel a folyóirattal is igyekszem elősegíteni az első lépések megtételét. Emellett ez a fórum sok érdekes cikket, járulékos információt, és hasznos tájékoztatót tartalmaz. Itt fognak megjelenni a közérdekű olvasói levelek is. Az “Ezoterikus Világ” csak a Kun Elektronikus Könyvtárban található meg. 

A gyakorlati alkalmazásból eredő esetleges
személyi, dologi és vagyoni károkért
a szerző, valamint a kiadó
nem vállalnak semmilyen felelősséget!

	

		                                          Kun Ákos
                                                               Budapest, 2005.

			E‑mail:  KUNakos@vipmail.hu 
				     KUNakos@mailbox.hu
				     KUNakos@freemail.hu